П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 557/294/25

Провадження № 22-ц/4815/270/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Маринич В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Гощанський відділ

державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі

Рівненської області Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції України

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рудика Віталія Романовича на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року у складі судді Оленич Ю. В., ухвалене в селищі Гоща Рівненської області об 11 годині 50 хвилин, повний текст якого складено 09 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Адвокат Рудик Віталій Романович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Гощанського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Гощанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про виключення з актового запису про народження відомостей про батька дитини. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 31.12.2021 року сторони уклали шлюб. Під час спільного проживання, до укладення шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_3 та у свідоцтві про народження дитини батьком записаний позивач. ОСОБА_1 вважав себе батьком дитини, оскільки мав стосунки з відповідачем ще до укладення шлюбу. Однак, сімейне життя не склалося та 24.06.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Наприкінці 2024 року, під час зустрічі відповідач повідомила позивача, що він не є біологічним батьком доньки ОСОБА_4 і вона має намір звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, однак якщо він звернеться до суду з позовом про оспорювання батьківства, позивач заперечувати не буде проти цього факту. Із цих підстав представник позивача просить виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька з актового запису № 184, вчиненого 31.12.2021 року Гощанським відділом реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язати Гощанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести відповідні зміни до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (серія НОМЕР_1 ).

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, представник ОСОБА_1 - адвокат Рудик В. Р. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що судом було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, однак відповідач відмовилася її проходити та привозити дитину для відібрання необхідних зразків про що двічі письмово повідомила суд, а потім в суді підтвердила свою позицію про відмову від проходження експертизи, що є підтвердженням того, що позивач не являється батьком дитини. Зазначає, що в судовому засіданні було повідомлено суд, що позивач до експертної установи не зН`явився, у зв`язку з тим, що відповідач повідомила його та його представника про відмову від проходження експертизи. Позивач був готовий на любій стадії розгляду справи прибути на проведення експертизи та оплатити її. Тому явка позивача до експертної установи в умовах військового стану за неявки відповідача була необов`язковою та проблемною особисто для нього. Відповідач у двох своїх письмових заявах та особисто в суді визнала позов позивача і підтвердила, що вона як жінка знає про те, що позивач не являється батьком її дитини і просила позов задовольнити. Посилання суду на права дитини, які будуть при цьому порушені є надуманими. Позов не стосується позбавлення батьківських прав, визнання особи такою, що позбавлена батьківського піклування тощо. По справі не залучена Служба у справах дітей Гощанської селищної ради, яка має представляти інтереси дитини. Суд створює штучні перешкоди для можливого вирішення питання щодо можливого усиновлення дитини (за наявності батька за записом у свідоцтві), за таким обставин, іншою особою, можливим батьком, що стане для неї кращим вирішенням питання ніж те, яке нав`язав суд. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 31 грудня 2021 року Гощанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 184, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, реєстрація актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була проведена 21 грудня 2021 року, актовий запис № 184, відповідно до положень ст. 135 СК України, батьком дитини вказано ОСОБА_6 31 грудня 2021 року до актового запису внесено зміни - тип зміни: внесення відомостей про визнання батьківства; підстава внесення змін: заява № 23.9-05-01-32 від 31 грудня 2021 року; суть змін: відомості про дитину: прізвище ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 ; відомості про батька: ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 . Державна реєстрація народження проводиться: змінено на - Відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 червня 2024 року, яке набрало законної сили 30 липня 2024 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 11 вересня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 11 вересня 2024 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Згідно довідки № 18-27/458 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, відповідач та дитина ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , будучи записаним батьком ОСОБА_3 відповідно до ст. 126 СК України, не вважає себе батьком дитини, у зв`язку з чим його представник, оспорюючи батьківство останнього, пред`явив позов про виключення запису про ОСОБА_1 як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 .

Як вбачається із позовної заяви, спір між сторонами виник щодо походження дитини.

Згідно з вимогами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

У ч.ч. 1 та 3 ст. 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч. 2 ст. 136 СК України).

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням норм ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Підставою для виключення із актового запису про народження дитини відомостей про батька є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для вирішення вказаного спору в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Згідно із ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту підтвердження або спростування батьківства, проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

Як встановлено судом, малолітня ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , коли сторони не перебували у шлюбі. Запис про батька дитини органом реєстрації актів цивільного стану виконано у відповідності до ст. 135 СК України. На підставі заяви № 23.9-05-01-32 від 31 грудня 2021 року внесено зміни до актового запису про народження дитини та проведено державну реєстрацію народження ОСОБА_3 відповідно до ст. 126 СК України, видано нове свідоцтво про народження.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу ухвалою суду від 25 березня 2025 року, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , біологічним батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ?».

Однак, судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена, оскільки сторони для відібрання зразків букального епітелію з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи не з`явилися, що унеможливило її проведення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася для виконання експертизи з дитиною вона, оскільки впевнена, що висновок буде негативним, окрім того, позовні вимоги нею визнаються. Позивач, за чиїм клопотанням було призначено експертизу, про причини своєї неявки в експертну установу не повідомив. Таким чином, обидві сторони відмовилися від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи для підтвердження або спростування кровного споріднення позивача із дитиною. Разом з тим, будь-яких інших достатніх і належних підтвердження відсутності кровного споріднення між позивачем і дитиною суду не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

З огляду на це, визнання відповідачкою позову не може братися судом до уваги як підстава для задоволення позовних вимог.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також бере до уваги, що визнання позову відповідачкою суперечить інтересам дитини, адже регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів саме дитини (ч. 8 ст. 7 СК України), а також враховує, що відповідачка, визнаючи позовні вимоги, не повідомила суду, хто ж у такому випадку є батьком дитини ОСОБА_3 та яким чином буде остаточно вирішене питання батьківства дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Дитина є найбільш вразливою стороною у ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до переконання про те, що відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_3 не доведена належними достатніми і достовірними доказами, як не доведена і кровна спорідненість цієї дитини з іншим чоловіком, а відтак визнання відповідачкою позову не відповідає вимогам закону та найкращим інтересам малолітньої дитини, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рудика Віталія Романовича залишити без задоволення.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.