Номер провадження 2/629/103/26
16.03.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Ткаченко Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової шкоди, суд, -
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.10.2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України.
19.01.2026 року представником позивача надано заяву, в якій просить прийняти часткову відмову від позовних вимог в частині стягнення відшкодування шкоди з МТСБУ в розмірі 160000 грн., у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки на рахунок позивача 22.12.2025 року надійшло 160000 грн. відшкодування від МТСБУ.
В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.
Представник МТСБУ в судове засідання не з`явився, прочас та день розгляду справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_4 , ТОВ «Хімзахід» є власником автомобіля «Mercedes-Benz GLS 450 d, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , чорного кольору (а.с.17-18).
ОСОБА_1 01.12.2024 року о 12:10 год. у м. Луцьку по вул. Ківерцівська, 85, керуючи транспортним засобом ЗАЗ Daewoo, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450D, який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було порушено вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.12.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.(а.с.21-23)
На підтвердження пошкодження представником позивача надано фотографії пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz GLS 450D, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с.120-151, 180).
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого «Mercedes-Benz GLS 450D», державний номерний знак НОМЕР_2 02.12.2024 року проведено його огляд, про що складено Акт огляду транспортного засобу №4452 та Акт огляду транспортного засобу №3671 (а.с.25-26, 114).
Відповідно до звіту №68/25 про оцінку автомобіля Mercedes-Benz GLS 450 d, реєстраційний номер НОМЕР_5 , складеного 09.01.2025 року ТОВ АТ «Експерт-Сервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz GLS 450 d, реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 839902,57 грн(а.с.111-113).
Ремонтна калькуляція №3671 від 09.01.2025, щодо колісного транспортного засобу (Mercedes-Benz GLS 450 d 4MATIC, реєстраційний номер НОМЕР_5 , містить перелік та вартість ремонтних робіт та запасних частин та вартість ремонту у розмірі 839902,57 грн з ПДВ. (а.с.116-118).
На підтвердження проведення відновлювальних робіт, позивачем долучено: рахунок-фактура №VA00000063 від 29.01.2025 на суму 735578,65 грн. (а.с.27-28)
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується дублікатом посвідчення серії НОМЕР_7 (а.с.74).
Приписами п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з положеннями ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
За приписами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту в т. ч. є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.
Частина 1 ст.22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.
Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Як зазначено в першому абзаці п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі Постанови), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Поряд з цим, згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Відповідно до ст.980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Таким чином, Цивільний кодекс України передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Згідно з пунктом 27 постанови Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191ЦК), а також статтею 38Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27Закону України "Про страхування"встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515ЦКсуброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13, вбачається, що «у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262ЦКУкраїни заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.
Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика права вимоги, а не набуття ним такого права правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 ЦК України, а не частини шостої статті 261, статті 1191 ЦК України, оскільки стаття 1191ЦК України застосовується до деліктних правовідносин, а стаття 993ЦК України - до договірних».
Також згідно положень ст. 27 Закону України "Про страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно п. 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, після виплати страхового відшкодування потерпілій стороні у ДТП за договором добровільного страхування транспортних засобів (юридичні особи) № 202.22.2687200 від 09.06.2022 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі ст.993ЦК України в порядку суброгації.
З матеріалів справи вбачається, що після залучення МТСБУ співвідповідачем позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути 160000 грн із МТСБУ, а решту 575578,65 грн - із ОСОБА_1 ; у подальшому МТСБУ 22.12.2025 сплатило позивачу 160000 грн, після чого представник позивача заявив про часткову відмову від позову до МТСБУ у зв`язку з відсутністю предмета спору.
За змістом частини третьої статті 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат із відповідача; сама ж така вимога про відмову від позову тягне закриття провадження у відповідній частині.
Тому суд доходить висновку, що відмова позивача від позовних вимог до МТСБУ в частині стягнення 160000 грн підлягає прийняттю, а провадження у справі в цій частині - закриттю.
Стосовно позовних вимог до ОСОБА_1 суд виходить із наступного.
Постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.12.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду в цивільній справі в питанні, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони саме ОСОБА_1 . Отже, вина відповідача у спричиненні ДТП є встановленою та повторному доказуванню не підлягає.

Доводи сторони відповідача про завищення вартості ремонту є необґрунтованими, оскільки позивачем на підтвердження своїх вимог надано рахунок, акт огляду, звіт оцінювача, ремонтну калькуляцію, акт виконаних робіт та платіжні документи, які в сукупності підтверджують як характер пошкоджень, так і фактичне здійснення ремонту та його оплату. Натомість, належних та допустимих доказів на спростування визначеної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz GLS 450 d 4MATIC НОМЕР_2 у розмірі 735578,65 грн суду не надано. Заперечення відповідача щодо окремих позицій рахунку, посилання на інтернет-ресурси із цінами на запчастини та припущення про завищення вартості ремонту самі по собі не спростовують належних письмових доказів позивача, оскільки не підтверджені висновком судової експертизи чи іншим належним і допустимим доказом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представника відповідача про неможливість сплати суми відшкодування у зв`язку з скрутним матеріальним становищем ОСОБА_1 суд оцінює критично. Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може, але не зобов`язаний, зменшити розмір відшкодування шкоди залежно від матеріального становища фізичної особи, яка її завдала. Однак саме по собі посилання на невисокий дохід без подання належних і допустимих доказів, які б у сукупності підтверджували скрутне матеріальне становище, відсутність іншого майна, доходів та об`єктивну неможливість виконання обов`язку, не є достатньою підставою для зменшення розміру відшкодування. При цьому за загальним правилом ст. 1166 ЦК України шкода відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Що стосується інших тверджень представника відповідача, викладених у письмових запереченнях на позов, то суд оцінює їх критично та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються установленими фактичними обставинами, наведеними висновками суду та наявними в матеріалах справи доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що загальний розмір шкоди, яка була відшкодована позивачем і в межах якої до нього перейшло право вимоги, становить 735578,65 грн. З цієї суми 160000 грн добровільно сплачено МТСБУ після пред`явлення позову. Отже, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню різниця, тобто 575578,65 грн., а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 8827 грн 20 коп. Позовні вимоги фактично задоволено на загальну суму 735578 грн 65 коп., з яких 575578 грн 65 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 , а 160000 грн відшкодовано МТСБУ після подання позову. З урахуванням пропорційності задоволених вимог судовий збір підлягає стягненню: з ОСОБА_1 - 6906 грн 26 коп., з Моторного (транспортного) страхового бюро України - 1920 грн 94 коп. Разом з тим, оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України після залучення його до участі у справі добровільно відшкодувало позивачу суму 160000 грн., та позивач відмовився від позову в цій частині, суд вважає за необхідне відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, якою передбачено, що у разі відмови від позову позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позову в цій частині, повернути позивачу 50% сплаченого судового збору 960,47 грн, з МТСБУ стягнути - 960,47 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» від позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 160000,00 грн, у зв`язку з відмовою позивача від позову - закрити.

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» відшкодування шкоди у розмірі 575578 (п`ятсот сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» сплачений судовий збір у розмірі 6906 (шість тисяч дев`ятсот шість)гривень 26 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» сплачений судовий збір у розмірі 960,47 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, , повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Бандери Степана, буд. 22, , судовий збір у розмірі 960,47 грн., сплачений 28 липня 2025 року, платіжна інструкція №1633.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», місцезнаходження за адресою: м. Київ, пр. Бандери Степана, буд. 22, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження за адресою: м.Київ, Русанівський бульвар, буд.8, .

Суддя Наталія ТКАЧЕНКО