У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретар с/з Пилипців О.-І.І.

справа №183/12342/25

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 56250,00 доларів США.

На адресу суду 24 лютого 2026 року поступила письмова заява позивача ОСОБА_1 про відмову від позову, що є наслідком закриття провадження у справі та повернення 50% сплаченого судового збору. Крім того, просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 надіслала заяву про стягнення з позивача судових витрат в сумі 100000,00грн., скасування заходів забезпечення позову та розгляд справи без їх участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 4 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява позивача про відмову від позову та закриття провадження у справі підлягає до задоволення, оскільки дана вимога передбачена чинним законодавством та є правом позивача, а відтак провадження у справі слід закрити, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 100000грн., суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, законодавцем чітко визначено у вказаній вище нормі Цивільного процесуального кодексу України, що підлягають відшкодуванню здійснені відповідачем виплати, пов`язані з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Таким чином сам факт звернення позивача до суду з даною позовною заявою, не може вважатись необґрунтованими діями в розумінні ст. 142 ч. 5 ЦПК України.

Крім того, на переконання суду, подана заява не містить конкретизації дій позивача, які, на думку сторони представника відповідача, є необґрунтованими та які потягли за собою понесення ним судових витрат, зокрема, пов`язаних із отриманням правової допомоги. В заяві позивача про відмову від позову вказано, що у зв`язку з втратою оригіналу Договору, що мав бути предметом дослідження, позивач заявляє відмову від позову.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що по справі проведено одне судове засідання, адвокатом відповідача не доведено того, що дії сторони позивача у даній справі були необґрунтованими, внаслідок чого понесені судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги, а також судом не встановлено підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення та/або компенсації судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, зокрема, із позивача на користь відповідача, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також, у відповідності до ст. 7 ч. 3 ЗУ «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, позивачу слід повернути 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 15140,00 грн.

Крім того, представник відповідача просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.01.2026 по вказаній справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з роз`яснень даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відтак, враховуючи наведені обставини, те, що позивач відмовився від позову та подав вмотивовану заяву, а відтак, це є підставою для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2026 року по справі №183/12342/25.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 142, 158, 206, 247, 255, 260, 353 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд

постановив:

провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з а к р и т и.

У задоволенні заяви представника відповідача, адвоката Оприск Л.Є. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 100000,00грн. відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50% сплаченого при поданні позовної заяви судового збору у розмірі 7570,00 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень), який сплачено згідно платіжної інструкції №1.399979137.1 від 13.11.2025 року.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2026 року по справі №183/12342/25, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , з належною до квартири коморою в підвалі ХХІV, пл. 13.0кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна: 101, із забороною державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які дії з об`єктом нерухомого майна, до моменту набрання законної сили рішення у даній справі.

Копію ухвалу направити для виконання та сторонам для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук