Номер провадження: 22-ц/813/4104/26
Справа № 522/4915/21
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Назарової М.В. у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, поновлення земельної ділянки у первісному стані, відновлення зруйнованих споруд, знесення самочинно збудованої споруди та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа-1 ОСОБА_4 , третя особа-2 Одеська міська рада, третя особа-3 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, поновлення земельної ділянки у первісному стані, відновлення зруйнованих споруд, знесення самочинно збудованої споруди та скасування державної реєстрації відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційної скаргою, в якій просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2025 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , зазначені в уточненому позові, задовольнити.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2025 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, ухвалою від 20.10.2025 призначено справу до розгляду на 10.03.2026 на 15-ту.

Згідно з протоколом судового засідання від 10.03.2026 перед судовими дебатами оголошено перерву на 23.06.2026 о 16:30 год.

12 березня 2026 року о 12:10 канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Назарової М.В., в якій заявниця просить прийняти відвід та відвести суддю Назарову Марину Вікторівну від слухання справи № 522/4915/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, поновлення земельної ділянки у первісному стані, відновлення зруйнованих споруд, знесення самочинно збудованої споруди та скасування державної реєстрації та передати справу № 522/4915/21 до розгляду іншому складу суду.

В обґрунтування заявленого відводу зазначає, що під час проведення судового засідання 10.03.2026 суддя Назарова М.В. припустилася деяких дій, які, на думку заявниці, призвели до втрати довіри до складу суду, а саме:

- під час розгляду справи представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Коваль В. почав чинити тиск на третю особу ОСОБА_4 з метою домогтися протилежної відповіді на запитання щодо підтримки оскаржуваного рішення, на що третя особа відповіла, що не підтримує. З цього приводу, заявниця зазначає, що суддя Назарова М.В. замість того, щоб негайно припинити дії представника сторони, на думку заявниці, приєдналася до такого тиску, що призвело до того, що третя особа ще двічі відповіла: «Ні, з рішенням я не згодна» і тільки втручання інших членів колегії суддів зупинило тиск з боку представника відповідача ОСОБА_2 та судді Назарової М.В.;

- коли представник позивача задавав питання представнику ОСОБА_2 стосовно його пояснень в частині позиції Одеської міської ради, висловленої під час розгляду справи судом першої інстанції, суддя Назарова М.В. негайно зняла питання, хоча, як вважає заявниця, таке об`єктивно стосувалося встановлення істини, оскільки представник ОСОБА_2 зазначив, що представник Одеської міської ради сказав, що: «Ознак самочинного будівництва немає», що протирічить дійсним висловлюванням представника Одеської міської ради, який будучи допитаним в суді першої інстанції на судовому засіданні заявив, що є ознаки самочинного будівництва;

- представник позивача задав декілька питань третій особі, а саме, чи може вона пояснити, чи є самочинні будівлі на зазначеній території та що знаходиться посеред двору, які зняті суддею Назаровою М.В., зазначивши, що третя особа не є експертом в галузі будівництва та не розуміється в геометричних розмірах, перервавши допит;

- представник звернувся до суду із заявою про те, що не проживання може бути вимушеним, тобто для того, щоб проживати потрібно зробити ремонт та відновити своє порушене право власності, але, як зазначає заявниця, суддя Назарова М.В. перервала пояснення, заявивши, що люди по-різному живуть, чим фактично, на думку заявниці, висловила своє відношення до вирішення спору саме на користь відповідачів;

- безпідставно відкладено справу у зв`язку із неповідомленням відповідача ОСОБА_3 , оскільки в судовому засіданні був її представник;

- заявник також зазначає про можливе спілкування представником ОСОБА_3 з помічником судді перед судовим засіданням, оскільки представник відповідача підіймався до верхніх поверхів суду і повернувся перед самим судовим засіданням та виявив обізнаність про рух справ, які розглядає на цей час суд, хоча не був присутнім при зміщенні розгляду справ та розгляду іншої справи, призначеної на більш пізній час замість даної справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи заявленого відводу, суд доходить висновку про необґрунтованість заяви про відвід.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них.

Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Однак, наведені заявником обставини, виходячи зі змісту ст. 36, 37 ЦПК України, не є такими, що можуть бути підставою для відводу судді.

Згідно із ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною 3 ст. 40 ЦПК України встановлено, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже, цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одним з яких є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення від 09 листопада 2006 року в справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява N 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані (Hauschildt Case, N 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Щодо тиску на третю особу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції врегульовано ст. 367 ЦПК України, зокрема, щодо розгляду справи за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1-4 ст. 214 ЦПК України визначено, що при колегіальному розгляді справи головуючим у судовому засіданні є суддя-доповідач, визначений Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час розподілу справи.

Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

До обов`язків учасників справи та осіб, присутніх у залі судового засідання, відноситься беззаперечне виконання розпоряджень головуючого, додержання в судовому засіданні встановленого порядку та утримання від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил (ч. 3 ст. 216 ЦПК України).

Так, із відеозапису, дослідженого в ході розгляду заяви про відвід, вбачається, що на виконання вимог ч. 5 ст. 368 ЦПК України після доповіді судді-доповідача Назарової М.В. під час з`ясування головуючим процесуальної позиції учасників справи, у тому разі і третьої особи Мельник Ф.В., яка не могла визначитися зі своєю думкою щодо задоволення або залишення без задоволення апеляційної скарги, що потребувало уточнень з боку головуючого (тут та далі - хвилина запису судового засідання - 7:40), в процесі чого головуючим робилися зауваження представнику відповідачки ОСОБА_2 адвокату Ковалю В.Є. щодо неприпустимості порушення порядку судового засідання, оскільки він на цій стадії намагався ставити питання третій особі з метою уточнення її позиції щодо суті апеляційної скарги (8:33, 8:57).

Думка заявниці, що тиск адвоката Коваля В.Є., до якого начебто приєднався головуючий, на третю особу ОСОБА_4 було припинено лише після втручання інших членів колегії, спростовується вищенаведеним відеозаписом фіксування судового засідання, в процесі якого також зафіксовано зауваження інших членів колегії ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) представнику відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 (30:54, 31:18), оскільки той наполягав на іншому розумінні третьою особою суті вирішуваного спору.

Щодо думки заявниці про начебто тиск з боку головуючого на третю особу ОСОБА_4 , то оскільки предметом апеляційного перегляду є виключно рішення суду за доводами апеляційної скарги, а третя особа ОСОБА_8 емоційно висловлювалася з приводу смерті свого брата (23:27-23:37), тому головуючий звернув увагу третьої особи на те, що справа розглядається виключно в межах доводів апеляційної скарги і лише в тих межах, що заявлені позивачем, і участь такої особи обмежувалася її думкою щодо «правильності рішення суду першої інстанції чи ні» (24:01-24:26).

З цієї ж причини зі справи головуючим усувалися обставини, що не стосувалися меж апеляційного перегляду, а саме вирішення спірних питань щодо придбання частки третьої особи відповідачкою ОСОБА_2 , що висувалося представником останньої адвокатом Ковалем В.Є.

Щодо доводу позивачки про відвід з огляду на зняття головуючим питань представника позивачки адвоката Кудрік К.І. третій особі стосовно позиції Одеської міської ради про відсутність ознак самочинного будівництва, то таке також не охоплюється вимогами п. 3 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, не свідчить про заінтересованість у розгляді справи, оскільки третя особа не є представником вказаного органу місцевого самоврядування і спеціалістом у галузі містобудування, через що головуючим також було зауважено представнику позивачки.

Колегія суддів наголошує на тому, що на питання щодо статусу спірного майна, зокрема щодо його самочинності, лежить у площині спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, та з огляду на професійний статус третьої особи, вона не може надавати на них відповідь у розрізі юридичних понять (ст. 376 ЦК України), оскільки не є фахівцем у відповідній галузі (експертом/спеціалістом), що вона, зокрема, і підтвердила в судовому засіданні (26:38).

Зняття головуючим питання представника позивачки ОСОБА_9 третій особі Мельник Ф.В. про можливість здійснення ремонту без доступу до приміщення також перебуває у площині скерованості головуючим меж перегляду справи і жодним чином не свідчить про висловлювання суду до вирішення спору на користь однієї із сторін.

Щодо оголошення перерви у розгляді справи, колегія суддів звертає увагу на відповідному праві суду, крім того, сторонами було повідомлено, що відповідачка ОСОБА_3 за матеріалами справи не отримувала копію апеляційної скарги, а її повноважний представник ОСОБА_10 приєднаний до електронної справи лише в день розгляду справи 10 березня 2026 року, про що головуючий інформував учасників справи.

Стосовно доводу заявленого відводу про те, що представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 піднімався на верхні поверхи та був обізнаний про рух справи, то таке будується виключно на припущеннях та суб`єктивному сприйнятті заявницею подій, щодо існування чи відсутності яких суду не відомо.

Аналіз заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід головуючого у справі судді-доповідача Назарової М.В. показує, що вона не містить жодної об`єктивної підстави, яка б свідчила про необхідність відведення головуючого у справі та не відповідає меті цивільного судочинства, оскільки в основу її покладені припущення щодо упередженості та необ`єктивності судді-доповідача з огляду на процесуальні рішення, ухвалені колегією суддів під час розгляду справи.

Об`єктивним критерієм Верховним Судом вважається встановлення того, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді (суддів). Вирішальним при цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Доводи представника заявника щодо формування головуючим явно упередженої думки по справі є власним тлумаченням вимог процесуального закону.

За статтею ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 ЦПК України перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснюється колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.

Статтею 35 ЦПК врегульовано порядок вирішення питань при колегіальному розгляді справи.

Отже, у відповідності до наведених норм вирішення всіх питань, клопотань та заяв по справі, зокрема, у судовому засіданні, здійснювалося шляхом обговорення їх на місці та прийняття ухвал із занесенням їх до протоколу судового засідання.

Під час вирішення всіх наступних виниклих у судовому засіданні клопотань та заяв почергово вислуховувалася думка усіх учасників справи.

Оскільки за ч. 2 ст. 214 ЦПК України саме на головуючого покладено керування ходом судового засідання, забезпечення додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання обов`язків, спрямування судового розгляду на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, то суддя-доповідач Назарова М.В. з дотриманням наведеного вирішувала кожне питання окремо та звертала увагу учасників справи, у тому разі і представників сторін, на дотримання порядку у судовому засіданні.

Думка представника заявника щодо заангажованості головуючого виявляється у незгоді сторони з процесуальними рішеннями колегії суддів, проте думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, а також незгода сторони із ухваленням процесуальних рішень по справі не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Подібна позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07 вересня 2017 року № 46, у пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

З огляду на викладене, обґрунтованих доказів на підтвердження заявленого відводу про упередженість головуючого судді-доповідача Назарової М.В. під час розгляду справи заявником до суду надано не було, а тому заявлений відвід є необґрунтованим.

Керуючись ст. 33-40, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Назарової М.В. визнати необґрунтованою і передати справу для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту ухвали - 13 березня 2026 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький