Справа № 159/9484/25
Провадження № 2/159/871/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колект Центр»(далі ТОВ «Колект Центр» або позивач або позикодавець або кредитор) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або відповідач або позичальник або боржник), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором № 338 від 21.01.2021 року у розмірі 56468,31 грн (далі - кредитний договір).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.01.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем було укладено кредитний Договір № 338 в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання умов договору позикодавцем було перераховано кошти в розмірі 4900,00 грн на рахунок відповідача, проте останній зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Право вимоги за вказаним договором перейшло до Позивача на підставі договорів про відступлення права вимоги від 01.12.2021 та від 10.01.2023.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку в розмірі 56468,31 грн (з яких 4899,08 грн тіло кредиту, 51569,23 грн проценти).

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позовні вимоги у повному обсязі, вважає, що позивач не довів отримання ним кредитних коштів та укладення кредитного договору, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач спростовує заперечення відповідача, наголошуючи на правомірності та дійсності електронного кредитного договору, який за правовими наслідками прирівнюється до письмового. Позивач зазначає, що ідентифікація відповідача здійснювалася через інформаційно-телекомунікаційну систему та BankID НБУ, а підписання відбулося шляхом введення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), що підтверджується хронологією дій у системі. Також Позивач вказує, що реальність виконання договору підтверджується перерахуванням коштів через ТОВ «Вей фор пей» та фактом часткового погашення заборгованості відповідачем, що згідно з судовою практикою свідчить про визнання боргу. Розрахунок заборгованості здійснений згідно з погодженими умовами договору, а відповідач не надав власного контррозрахунку.

30.12.2025 суд ухвалою відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.01.2026 відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву.

07.01.2026 позивачем, в порядку ст. 179 ЦПК України, подано до суду відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів з клопотанням на поновлення строку для його подання.

Крім того, 09.01.2026 відповідач подав клопотання про витребування доказів. Просить витребувати копію кредитного договору, всі додаткові угоди, графіки платежів та зміни умов договору; повний розрахунок заборгованості, включаючи нараховані відсотки, штрафи та пеню, із зазначенням дати їх нарахування та підстави для сумарної суми 564468,31 грн.

Також 08.01.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про призначення в даній справі фінансової експертизи на перевірку законності та обґрунтованості нарахованої позивачем суми заборгованості за кредитним договором.

12.01.2026 до суду надійшло заперечення позивача на клопотання відповідача про призначення експертизи.

Суд ухвалою від 19.01.2026 частково задовольнив клопотання позивача витребував у АТ КБ «ПриватБанк» докази, клопотання відповідача задовольнив частково, витребував у позивача всі додаткові угоди, графіки платежів та зміни до кредитного договору, у задоволенні клопотання про призначення у справі судової фінансової експертизи -відмовив.

29.01.2026 до суду надішли від позивача витребувані докази.

17.02.2026 до суду надійшли витребувані в АТ «ПриватБанк» докази.

06.02.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява відповідача у якій він просить суд зобов`язати позивача надати йому всі документи на яких ґрунтуються позовні вимоги у тому числі документи, що підтверджують право вимоги. Надати можливість ознайомитись з матеріалами справи. Відкласти розгляд справи до моменту надання зазначених документів та надання відповідачу достатнього часу для підготовки заперечень.

Суд ухвалою від 20.02.2026 повернув без розгляду клопотання відповідача про зобов`язання позивача надати всі документи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі документи, що підтверджують право вимоги. У задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовив.

Крім того, суд роз`яснив відповідачу, що він має можливість самостійно ознайомитися із матеріалами справи та наявними у справі документами через свій Електронний кабінет у системі ЄСІТС або у приміщенні Ковельського міськрайонного суду Волинської області (м. Ковель, вул. Незалежності, 15).

Позивач та відповідач про розгляд справи повідомлені належним чином, не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14).

Вивчивши матеріали справи пояснення та доводи учасників справи, суд встановив таке.

21.01.2021 укладено Договір про надання фінансових послуг №338 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем. У реквізитах договору зазначено ПІП відповідача, його код, серія та номер паспорта адреса проживання номер телефону. Позикодавець видає позичальнику кредит в розмірі 4900 грн (п. 1). Кредит надається на строк, зазначений у анкеті заяві та графіку платежів та є невід`ємною його частиною (п.1.2). В п. 1.3 договору зазначено, що орієнтовний страх повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту.

У п. 1.4 зазначено, що у разі сплати всіх нарахованих на дата такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування у такому розмірі:

- 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту п. (1.4а);

- починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в пункті 14а;

- починаючи з 15-го дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 1,38%;

- починаючи з 30-го дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%;

Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту. В разі, якщо сума кредиту лишається не повернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Умови кредитного договору не містять вказівки, що строк на який надається кредит складає 365 днів.

Відповідач також ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту, який є додатком №3 до кредитного договору. Зміст паспорта споживчого кредиту аналогічний тому, що містяться в умовах кредитного договору. У паспорті зазначено, що строк кредитування складає 16 днів.

Відповідач також підписав додаток №2 до кредитного договору якому сторони узгодили графік платежів. А саме, сторони узгодили, що погашення тіла кредиту та процентів в загальній сумі 6468,00 грн має відбутися 05.02.2021.

Відповідач також підписав Заяву-Анкету (для отримання кредиту) у якій він просить позикодавця надати йому кредит у розмірі 4900,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У заяві також зазначено що «строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язується повернути кредиту у розмірі 4900,00 грн та сплати процентів у розмірі 1568,00 грн». У заяві зазначений розмір процентів аналогічний тим, які зазначені у кредитному договорі.

Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, додаток №2, заяву-анкету відповідач підписав 21.01.2021 за допомогою одноразового ідентифікатора «L9», про що зазначено у реквізитах зазначених документів.

Відповіддю з АТ КБ «Приватбанк» від 06.02.2026 підтверджується, що на ім`я відповідачів банком емітовано карту НОМЕР_1 . Номер телефона НОМЕР_2 , не знаходиться в анкетних даних відповідача. Також повідомляється, що 21.01.2021 на вказану вище карту було зараховано суму в розмірі 4900 грн. Зазначена обставина також підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 21.01.21 по 23.01.21.

Довідкою від 04.11.2025 підтверджується здійснення транзакції 21.01.21 на картку НОМЕР_3 з сумою 4900 грн та номером кредитного договору.

Інформацію щодо порядку хронології дій, щодо укладення електронного договору, вчинення товариством та заявником в інформаційно телекомунікаційній системі та поза нею підтверджується реєстрація відповідача та заповненням своїх персональних даних (ПІП, номер телефону, електронну адресу, індивідуального податкового номера, серії і номера паспорта громадянина України, адресу проживання, соціального статусу, номеру банківської карти та розмір бажаного кредиту та строк, на який бажає отримання кредит). Також зазначено, що оферта на укладення кредиту була направлена відповідачу 21.01.2021 і прийнята відповідачем 21.01.2021 шляхом введеня одноразового ідентифікатор «L9».

Розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідача підтверджується, що 21.01.21 видано кредитні кошти в розмірі 4900 грн, проценти відповідачу нараховувались з 21.01.2021 по 31.11.2021. Загальний розмір заборгованості станом на 31.11.2021 становив - 109704,00 грн.

08.02.2021 відповідачем здійснення оплату 179,00 грн та 1924,08 грн та 0,92 грн.

26.02.2021 відповідач здійснив оплату в розмірі 988,00 грн та 937,10 грн.

01.12.2021 укладено договір факторингу №1-12 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ "Вердикт капітал".

За цим договором клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується здійснити фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг укладених між клієнтом і боржниками (п. 2.1)

Реєстр боржників передається фактору за актом приймання передачі реєстру боржників не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта відповідного до розділу 7 (п. 6.1.3)

Право вимоги переходить до фактора після сплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання передавання реєстру боржників, які є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (пункт 6.1.4).

Сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 5535543,12 грн (п. 7.1)

Платіжним дорученням від 03.12.2021 підтверджується сплата ТОВ "Вердикт капітал", отримувачу - ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 55535543,12 грн.

Актом приймання-передачі від 03.12.2021 Реєстру боржників за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 підтверджується, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 31632 штуки.

Актом приймання-передачі від 03.12.2021 Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 підтверджується, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передала, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло реєстр боржників в електронному вигляді на флешносії.

Витягом з додатку №3 від 03.12.2021 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 підтверджується, що до Реєстру боржників за номером 10397 включене право вимоги за кредитним договором до відповідача на загальну суму 44819,77 грн.

10 січня 2023 року укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ «Колект центр».

В порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору, належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права, вимоги первісного кредитора до боржників (п. 2.1).

У п 5.2 зазначено, що права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання передач реєстру боржників в друкованому вигляді.

У п. 5.3 зазначено, що з моменту відступлення первісним кредиторам новому кредитору право вимоги первісний кредитор втрачає всі право вимоги за договорами позики.

Додатковою угодою №6 від 19.11.2024 до договору № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 сторони договору внесли зміни до реєстру боржників в друкованому вигляді до деяких пунктів цього реєстру.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект центр» підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 від 10.01.2023, відповідно до якого Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору № 10-01/2023.

Відповідно до витягу з реєстру боржників в друкованому підписаному вигляді, під № 14397 знаходиться право вимоги до відповідача, загальний розмір заборгованості 59084,42 грн.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (серія ФК № В0000391 від 18 жовтня 2021 року) та випискою з ЄДР підтверджується, що ТОВ «Колект Центр» є фінансовою установою та має право здійснювати діяльність (КВЕД 64.92 «Інші види кредитування» та 64.99 «Надання інших фінансових послуг»).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір № 338 від 21.01.2021 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «L9», яким також підписаний паспорт споживчого кредиту, та додаток №2 графік платежів, які були власноручно введені відповідачем для електронного підпису. Зазначені підписи підтверджують, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 ТОВ "Вердикт капітал" сплатив ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кошти в розмірі 5535543,12 грн та сторони підписали Акт приймання передачі Реєстру боржників у якому також було право вимоги за кредитним договором до відповідача, а тому ОВ "Вердикт капітал" набув прав вимоги до відповідача.

В подальшому на виконання умов договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» уступило право вимоги до відповідач за кредитним договором ТОВ «Колект центр», шляхом підписання Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 10.01.2023. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 338 від 21.01.2021.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобовя`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповіддю з АТ КБ «Приватбанк» від 06.02.2026 підтверджується, що на ім`я відповідачів банком емітовано карту НОМЕР_1 на яку 21.01.2021 було зараховано суму в розмірі 4900 грн. Зазначена обставина також підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 21.01.21 по 23.01.21.

Отже, позивач, має право на отримання тіла кредиту, яке відповідач отримав та не повернув.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Вирішуючи питання про те за якою процентною ставкою відповідач мав сплачувати проценти та протягом якого періоду, суд зазначає таке.

У п. 1.2 кредитного договору зазначено, що кредит надається на строк, зазначений у анкеті заяві та графіку платежів та є невід`ємною його частиною. У п. 1.3 договору зазначено, що орієнтовний страх повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту.

У графіку платежів сторони узгодили, що погашення тіла кредиту та процентів в загальній сумі 6468,00 грн має відбутися 05.02.2021.

Водночас, у заяві-анкеті зазначено, що відповідач просить позикодавця надати йому кредит у розмірі 4900,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У заяві також зазначено, - «Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язується повернути кредиту у розмірі 4900,00 грн та сплати процентів у розмірі 1568,00 грн». У заяві зазначений розмір процентів аналогічний тим, які зазначені у кредитному договорі.

Суд звертає увагу, що і в кредитному договорі і в заяві-анкеті, згадується строк на який надається кредит 16 днів, також у графіку платежів зазначена дата повернення кредиту та сплати процентів 05.02.2021, що і становить 16 днів з дати видачі кредиту (21.01.2021).

Суд звертає увагу, що ні у кредитному договорі, ні у узгодженому графіку платежів (додаток №2) не міститься згадки про те, що строк кредитування складає 365 днів.

Натомість у паспорті споживчого кредиту зазначено, що строк кредитування складає 16 днів.

У ст. 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства серед яких: свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; (ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Аналогічні за змістом норми містяться і в чинній редакції ЗУ «Про споживче кредитування».

Ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Також суд бере до уваги, що Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Будучи професійним учасником ринку фінансових послуг та усвідомлюючи всі ризики кредитор допускав та свідомо сприяв зазначенню у кредитному договорі, додатку до нього та паспорті споживчого кредитування умов, які суперечать одні одним:

-у паспорті споживчого кредиту, кредитному договорі та графіку платежів (додаток №2) зазначено що строк кредитування становить 16 днів;

-а в заяві-анкеті, яка формувалася в інформаціно-теллекомунікаційній системі позичальника, зазначено, що строк кредитування складає 16 днів, та зазначена згадка про строк «365 днів».

Суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, за вказаних вище розбіжностей міг не усвідомлювати строку кредитування за який позивач просить стягнути проценти (365 днів).

На переконання суду така поведінка кредитора як сторони правочину, яка формувала зазначені вище документи, не може розглядатись як добросовісна та розумна, а її негативні наслідки не можуть покладатися на іншу сторону, яка є слабшою у цих правовідносинах.

Також суд застосовує правові висновки, які зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, де зазначено, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав» .

Відтак, суд дійшов висновку, що строк на який видавався кредит становить 16 днів, а тому відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитними коштами протягом строку кредитування. Натомість проценти які нараховані після 05.02.2026 є такими, що нараховані у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання (ст. 625 ЦК України), які позивач стягнути не просить.

З доданого позивачем розрахунку видно, що відповідач частково сплачував за кредитним договором: 08.02.2021 - 179,00 грн та 1924,08 грн та 0,92 грн, а 26.02.2021 - 988,00 грн та 937,10 грн.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував кошти за кредитним договором у більшому розмірі.

Враховуючи зазначене вище, у період з 21.01.2021 по 05.02.2021 відповідачу мали бути нараховані проценти за ставкою 2% на день від тіла кредиту, що становить 1568,00 грн (4900,00 грн * 2% на день *16 днів).

Отже у відповідача станом на 06.02.2021 існувала заборгованість в розмірі 6468,00 грн.

Враховуючи здійснені відповідачем платежі, черговість їх погашення, що зазначена у ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», у нього існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 2438,90 грн тіла кредиту (6468,00 грн 179,00 грн 1924,08 грн 0,92 грн -988,00 грн 937,10 грн).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 2438,90 грн є підставною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача 2438,90 грн тіла кредиту; у стягненні тіла кредиту в розмірі 2460,18 грн та процентів у розмірі 51569,23 грн необхідно відмовити.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має керуватися не лише формальним арифметичним розрахунком, а й принципом пропорційності, що передбачає забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, врахування ціни позову та значення справи для сторін (стаття 11, частина третя статті 141 ЦПК України) та принципом справедливості цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру фізичною (юридичною) особою встановлюється ставка у розмірі 1 (1,5) відсотка ціни позову, але не менше 0,4 (1) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд встановив, що позивач при зверненні до суду з вимогою про стягнення коштів сплатив судовий збір у мінімальному законодавчо встановленому розмірі 2422,40 грн. За результатами розгляду справи позов задоволено частково.

При вирішенні питання про розподіл витрат суд зазначає, що якби позивач первісно звернувся з позовом про стягнення лише стягнутої судом суми, він все одно був би зобов`язаний сплатити ту саму мінімальну суму судового збору.

Судові витрати мають бути обґрунтованими та співмірними з предметом спору. Оскільки мінімальна ставка судового збору є неподільною одиницею витрат, яку сторона в будь-якому разі має понести для доступу до правосуддя у цій категорії справ, а відповідач своїми діями (невиконанням зобов`язання) змусив позивача звернутися за судовим захистом, покладення на позивача частки цього мінімального збору (у разі його пропорційного зменшення) призведе до несправедливого обмеження його права на повне відшкодування витрат, необхідних для відновлення порушеного права.

Враховуючи, що в діях позивача суд не встановив ознак зловживання правами або безпідставного завищення вимог з метою заподіяння шкоди відповідачу (частина дев`ята статті 141 ЦПК України), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у повному обсязі сплаченого мінімального розміру, що відповідатиме завданням цивільного судочинства щодо справедливого розгляду справи.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №338 від 21.01.2021 у розмірі 2438,90 грн тіла кредиту.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» у стягненні тіла кредиту в розмірі 2460,18 грн та процентів у розмірі 51569,23грн .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, Код );

Відповідач ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складене 13.03.2026.

Головуючий: Р. Я. СМАЛЮХ