Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Литоченка Р.В. (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

У позовній заяві вказано, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Позивач вказує, що постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. У відповідності до умов договору постачання природного газу, відповідачем постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, таким чином, відповідач приєднався до умов договору шляхом заявочного приєднання.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач являвся споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів постачальника «останньої надії» яку зазначено у витязі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» по особовому рахунку споживача. Постачальник «останньої надії» компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року 917-р постачальником «останньої надії» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Отже, позивач здійснював постачання природного газу на об`єкт відповідача на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Позивач вказує, що на умовах договору позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до діючих тарифів. Накази про встановлення роздрібної ціни на газ для побутових споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опубліковані на офіційному сайті постачальника за посиланням htths://gas.ua/gas-prices-for-home.

Посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, позивач просив суд стягнути з відповідача борг за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 37539,91 грн. та стягнути судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 05.09.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 15.10.2025 було замінено відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає та не є зареєстрованим ще з 2019 року й по даний час, також, він не є власником даного приміщення. Відповідно, в період часу з 01.11.2020 по 01.07.2025 року відповідач взагалі не користувався та фізично не міг користуватися послугами позивача з надання природного газу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали.

Відповідач у судовому засіданні посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, вказав, що у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , він не проживає ще з 2019 року, не був зареєстрованим у цьому будинку протягом цього часу та не був і не є його власником. Відповідач вказав, що в період часу з 01.11.2020 по 01.07.2025 року взагалі не користувався та фізично не міг користуватися послугами позивача з надання природного газу, оскільки проживав в іншому місці. Крім того, відповідач вказав, що йому відомо, що декілька років тому позивач припинив газопостачання до вказаного вище будинку.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с. 20).

В інформації по рахунку НОМЕР_1 , ЕІС - код 56XM28D43215609P, зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання за адресою об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» як суб`єкт ринку газу з 01 листопада 2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу…» на території України (а.с. 17-19, 21-22).

У документі «Фінансовий стан», який наданий позивачем, вказано, що позивач нарахував заборгованість за спожитий природний газ за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.11.2020 по 01.07.2025 включно, в розмірі 37539,91 грн. (а.с. 10, 47).

Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, визначено, що компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно ч. 4 ст. 13 вищевказаного Закону з пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутись будь-яка сторона, надавши другій стороні проект відповідного договору (змін до нього) складений згідно з типовим договором.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання відповідачеві відповідних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період часу з 01.11.2020 по 01.07.2025. Саме по собі зазначення відповідача в інформації по рахунку НОМЕР_1 та в документі «Фінансовий стан» (а.с. 47) в якості споживача не може бути належним підтвердженням факту отримання останнім вказаних послуг позивача. Інших належних та допустимих доказів цього факту стороною позивача не надано. Таким чином, позовні вимоги порзивача не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 610, 612, 625, 629, 633, 634, 641, 642 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 5, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг відмовити.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 12.03.2026.

Суддя