Справа № 522/2293/26-Е
Провадження № 2-з/522/141/26
УХВАЛА

12 березня 2026 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Юлія Вікторівна, розглянувши заяву про забезпечення позову Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, подану заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодним Дмитром Вадимовичем, у цивільній справі за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли матеріали позовної заяви Приморської окружної прокуратури м. Одеси, поданої заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодним Дмитром Вадимовичем, в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Разом з позовом до Приморського районного суду м. Одеси від Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодним Дмитром Вадимовичем була подана заява про забезпечення позову Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Заява обгрунтована тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 03.12.2024 позов Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий кооператив «Шлях», про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору та звільнення земельної ділянки задоволено частково: визнано протиправним та скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича (індексний номер №24245469 від 08.09.2015), на підставі якого за Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.02.2026 2 ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна машиномісце № НОМЕР_1 , площею 14 кв. м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 ; визнано незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , видане 10.09.2015 Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна машиномісце № НОМЕР_1 , площею 14 кв.м, розташоване за адресою - АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу № 438 від 22.04.2016 машиномісця №221, площею 14 кв. м, яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;- зобов`язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, площею 14 кв.м, яка розташована за зазначеною адресою. Під час виконання зазначеної постанови встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 15.11.2023 здійснив відчуження машиномісця на користь ОСОБА_1 . Зазначене відчуження відбулося під час розгляду справи № 522/7679/20 в суді, про що не могло бути невідомо дарувальнику машиномісця, оскільки останній був безпосередньо учасником справи. Наразі, спірне машиномісце зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 70232378 від 15.11.2023, номер запису про право власності: 52540847. У випадку незабезпечення позову, відповідач ОСОБА_1 , дізнавшись про наявність справи у суді, має можливість у будь-який час здійснити нотаріальне відчуження машиномісця, а фактично спірної земельної ділянки, що призведе до подальшої реєстрації прав на інших осіб. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заява передана на розгляд судді Чорнухи Ю.В.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 червня 2021 у справі № 308/8567/20, згідно якої системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187ЦПК України дає можливість дійти висновку, що: законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Отже, заява про забезпечення позову, подана разом з позовною заявою, має бути розглянута не залежно від вирішення питання про відкриття провадження справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 за № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 51-52 рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейский суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).»

Отже, право на суд включає не тільки можливість особи звернутись до суду за захистом своїх прав, а й можливість у подальшому отримати виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже зазначене питання є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, між позивачем та відповідачем існує спір.

Суд бере до уваги доводи позивача про те, що у випадку не забезпечення позову відповідач, дізнавшись про існування справи у суді, матиме можливість у будь-який час здійснити відчуження машиномісця, що призведе до подальшої реєстрації прав на інших осіб.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23 зазначив, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Враховуючи предмет та підстави позову, спірні правовідносини, зареєстроване право власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачем, не обмежене право відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном, суд вважає за можливе застосувати заходи забезпечення позову щодо вказаного об`єкта.

Визначаючи спосіб забезпечення позову суд виходить з наступного.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17(провадження№ 14-88цс20) зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає співмірним засобом забезпечення позову - накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.

Застосування такого заходу не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки майно залишається у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» арешт є одним з видів обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, який підлягає державній реєстрації.

Арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21, Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22).

У постанові від 24.07.2024 у справі № 567/459/23 Верховного Суд виклав таку правову позицію: «Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним».

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

За таких обставин накладення арешту на майно, яке включає обмеження на розпорядження таким майном, не потребує вжиття таких додаткових заходів забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо відчуження майна.

Обставини, за яких є обов`язковим застосування зустрічного забезпечення, не встановлені.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 149 ,150, 151, 153, 158, 258-261,352-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради (вул. Артура Савельєва, 6, Одеса, Одеська область, 65000), подану заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодним Дмитром Вадимовичем, у цивільній справі за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Біржева, б. 1) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову, і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя Юлія ЧОРНУХА