Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 508/177/26
Номер проведження 2-н/508/6/26
У Х В А Л А

11 березня 2026 року селище Миколаївка

Суддя Миколаївського районного суду Одеської області Корсаненкова О.О., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних нарахувань та 3 % річних,

установила:

ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 8 937, 72 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 313, 61 грн., 3 % річних в розмірі 239, 49 грн. та судового збору у розмірі 332, 80 грн.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суддею встановлено наступне:

Згідно з ч.2 ст.161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті (ст. 161 ЦПК України) в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

При цьому, як зазначено в ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У випадку пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в порядку, передбаченому п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, тобто шляхом подання до суду заяви про видачу судового наказу, останній може бути виданий, але за умови дотримання встановлених ст.ст.162, 163, 164 ЦПК України правил підсудності, вимог щодо оформлення заяви, а також відсутності підстав для відмови у його видачі, передбачених статтею 165 ЦПК України.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом було здійснено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Із відповіді ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області № 5188/8274 від 09.03.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.05.2009 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

За відповіддю Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 08-06/462 від 11.03.2026 року , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно із вимогами ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

Відповідно до правил ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. В постанові також зазначено, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідно до висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16.02.2021року (справа№ 911/2390/18) спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч.3 ст.30 ГПК України (ч.1 ст. 30 ЦПК України)

Виходячи із зазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно.

Як вбачається із змісту заяви, предметом спору є стягнення з боржника на користь заявника заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних нарахувань та 3 % річних за адресою АДРЕСА_2 .

Отже, предметом спору у цій справі є зобов`язання, які випливають за надання послуг та такі послуги надаються за місцезнаходженням нерухомого майна, у зв`язку з чим дана справа не відноситься до територіальної юрисдикції Миколаївського районного суду Одеської області.

Представник заявника у заяві про видачу судового наказу зазначає, що у січні 2026 року ТОВ «ООЕК» звернулося з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 до Ширяївського районного суду Одеської області. 04 лютого 2026 року Ширяївським районним судом Одеської області було винесено ухвалу по справі № 519/201/26, якою відмовлено ТОВ «ООЕК» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію. Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресо АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ТОВ «ООЕК» вимушено звернутися з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію за місцем реєстрації фізичної особи-боржника - до Миколаївського районного суду Одеської області.

Проте, в Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі № 519/201/26 наявна ухвала Південного міського суду Одеської області від 16.02.2026 року про відкриття провадження у справі за позовною заявою ТОВ «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Інші документи за вказаною справою відсутні.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

За встановлених обставин, враховуючи те, що вказана заява подана з порушенням правил підсудності, оскільки предметом спору у цій справі є зобов`язання, які випливають за надання послуг та такі послуги надаються за місцезнаходженням нерухомого майна, суддя дійшла висновку про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ст.165 ЦПК України, суддя

постановила:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних нарахувань та 3 % річних.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, вказаних у цій ухвалі, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду з цими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області.

Суддя О.О. Корсаненкова