____________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1127/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» 16.12.2025 звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 16.08.2023 № 3646926-303 у розмірі 62 984,63 грн та судових витрат у розмірі 2422,40 грн сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 16.08.2023 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір №3646926-303 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб загальна сума кредиту26 725,00 грн строком на 24 місяці; проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту: 6,9 % щомісячно. Відповідач просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів шляхом перерахування на поточний рахунок НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК».

Відповідно до п. 2.6. Кредитного договору Відповідач просив надати кредит , згідно інформації, наведеної в Заяві-договорі та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку , передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною

Позивач свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі: кредитні кошти перераховані на рахунок відповідача.

В подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявились безрезультатними.

Позивач також зазначив, що умови Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною.

Станом на 02.09.2025 заборгованість за Заявою-договором №3646926-303 про надання кредиту від 16.08.2023 року, становить 62 984,63 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 18 928,28 грн, заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 1,63 грн, заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 44 054,72 грн.

З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відзив на позовну заяву

Правом подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Процесуальні дії та рух справи

Позивач 08.12.2025 звернувся до Київського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» з вказаним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 17.12.2025 № 2143397, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.12.2025відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін. Відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено за місцем реєстрації відповідача.

Згідно з Довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення, поштове відправлення повернулось до суду з відміткою 23.01.2026 «за закінченням терміну зберігання».

Копію ухвали про відкриття провадження у справі повторно скеровано за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Згідно з Довідкою АТ «Укрпошта» про причини повернення, поштове відправлення повернулось до суду з відміткою 25.02.2026 «адресат відсутній», що є належним повідомленням відповідача про розгляд справи.

Від відповідача відзив на позовну заяву, заяви та/або клопотання, у тому числі із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до суду не надійшли.

Позивач у позовній заяві просив розглядати справу без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені фактичні обставини справи

Установлено, що 16.08.2023 ОСОБА_1 особисто підписав Заяву-договір про надання споживчого кредиту №3646926-303.

Відповідно до розділу 1 вказаної Заяви Договору, відповідач просить АТ «ТАСКОМБАНК» надати йому кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Загальна сума кредиту становить 26 725,00 грн, у тому числі сума кредиту без врахування комісії за надання кредиту 25 000,00 грн, комісія за надання кредиту 1725,00 грн.

Строк надання кредиту 24 місяці.

Кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3 відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК», операції за яким здійснюються Позичальником з використанням електронних платіжних засобів або без їх застосування, в залежності від наявності/відсутності в Позичальника Електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Проценти за користування кредитом0.01% річних

Процентна ставка фіксована та застосовуються на весь строк Кредиту. Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цією Заявою - договором, не може бути збільшений без письмової згоди Позичальника.

Проценти нараховуються за Заявою-договором щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом на кінець кожного дня та сплачуються Позичальником щомісячно в складі ануїтетних платежів у строки згідно з умовами Кредитного договору. Нарахування процентів відбувається за схемою «30/360».

Порядок повернення кредиту та сплати процентів відбувається щомісячно у строки згідно Додатку 1 до Заяви-договору «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Кредитом».

Пунктом 1.4. Заяви-договору передбачена комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), база розрахунку, порядок обчислення та сплати), яка становить 6.9% щомісячно, що складає 1844.03 грн. Сума комісії фіксована (незмінна), застосовується на весь строк Кредиту, нараховується щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду на загальну суму Кредиту, сплачується щомісячно протягом строку дії Кредиту. Розрахунок суми/розміру комісії за надання Кредиту залежить від загальної суми Кредиту за цією Заявою - договором.

Також 16.08.2023 відповідачем підписаний Паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», пунктом 2 розділу 4 якого також передбачена плата за обслуговування кредитної заборгованості (від початкової суми кредиту) у розмірі 6,9%.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, що підтверджується випискою по особовим рахункам кредитного договору №3646926-30 за період з 16.08.2023 по 02.09.2025.

Факт перерахування коштів відповідачу та користування ними підтверджується Випискою по особовому рахунку кредитного договору №3646926-30 за період з 16.08.2023 по 02.09.2025.

Згідно з розрахунком заборгованості та Випискою по особовим рахункам кредитного договору №3646926-30, відповідач 29.02.2024 здійснив оплату за кредитним договором у розмірі 4000,00 грн.

Відповідач в порушення п. 1.11 Кредитного договору, відповідно до якого зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно з графіком, передбаченим у Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною, вимоги з повернення кредиту та відсотків за його користування в повному обсязі не виконав.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань виникли заборгованість за Заявою-договором від 16.08.2023 № 3646926-30, яка згідно з розрахунком заборгованості становить 62 984,63 грн та складається із заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 18 928,28 грн, заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) 1,63 грн, заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 44 054,72 грн.

Мотиви суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено судом, відповідачем особисто підписана Заява-договір від 16.08.2023 № 3646926-30, яка містить відомості про розмір кредиту, розмір встановлених відсотків, строк кредитування, порядок погашення заборгованості.

Отже сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок погашення заборгованості тощо.

Заява-договір від 16.08.2023 № у встановленому законом порядку відповідачем не оспорював ся та недійсним не визнавався. Стороною відповідача власних розрахунків заборгованості суду не надано, а також не надано доказів на підтвердження сплати коштів на виконання вказаного кредитного договору.

Згідно з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості станом на 02.09.2025 у відповідача за Заявою-договором від 16.08.2023 рахується заборгованість у розмірі 62 984,63 грн, з яких:18 928,28 грн - заборгованість по тілу кредиту, 1,63 грн - заборгованість по процентам,44 054,72 грн - заборгованість по комісії.

Оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем розміру заборгованості відповідача за кредитним договором зі сплати основного боргу у розмірі 18 928,28 грн та процентів у сумі 1,63грн.

Щодо позовних вимог про стягнення комісії за Заявою-договором від 16.08.2023 № у розмірі 44 054,72 грн

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до п. 1.4 Заяви-договору комісія за обслуговування кредиту становить 6,9% щомісячно, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому з аналізу умов Заяви-договору не вбачається, за які саме послуги встановлена сплата комісії.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 1.4 Заяви-договору в частині нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9%, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 6,9% щомісячно.

Отже заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зменшенню на розмір нарахованої комісії за обслуговування заборгованості у розмірі 44 054,72 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог на 30,05% (розрахунок: 18929,91 (62984,63 44054,72) х 100 / 62984,63), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 727,93 грн (розрахунок: 2422,40 х 30,05%) покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 141, 223, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Заявою-договором про надання споживчого кредиту від 16.08.2023 № станом на 02.09.2025 у розмірі 18929(вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 91 копійку, яка складається з 18928,28 грн - заборгованості по тілу кредиту, 1,63 грн заборгованість по процентам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 727 (сімсот двадцять сім) гривень 93 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Симони Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду підписане 12.03.2026.

Суддя Ю. А. Скриль