Справа № 308/2271/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Теляєва К.О.., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош Олексій Васильович від розгляду справи № 308/2271/26,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026, визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем): Олексія Васильовича Фазикош.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2026 року справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 27 лютого 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Криворучко Лариси Сергіївни про участь у справі №308/2271/26 та проведення судових засідань у справі №308/2271/26 в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду відмовлено.

13.03.2026 від відповідача ОСОБА_1 , надійшла заява про відвід від розгляду даної справи головуючого судді Фазикош О.В.

Як на підставу відводу вказує на те, що: представником Позивача у справі № 308/2271/26 є адвокат Овсепян Кристина Авдіківна.

На переконання відповідача: у даній справі наявні об`єктивні обставини, які можуть створювати у сторін процесу обґрунтований сумнів у неупередженості судді, оскільки адвокат Позивача протягом тривалого часу працювала помічником саме цього судді та була призначена на посаду за його особистим поданням. Така службова історія свідчить про наявність тривалих професійних відносин довіри, які об`єктивно можуть впливати на сприйняття суддею позиції сторони Позивача.

За твердженням відповідача: у даній справі наявні обставини, які об`єктивно здатні поставити під сумнів безсторонність судді Фазикоша О.В., оскільки представником Позивача є адвокат, яка протягом тривалого часу перебувала у безпосередніх службових відносинах саме з цим суддею, працюючи його помічником. Такий характер відносин передбачає не формальну взаємодію, а тривалу професійну співпрацю, що базується на довірі, щоденній комунікації та безпосередній участі у підготовці матеріалів для здійснення правосуддя. У таких умовах для будь-якого об`єктивного спостерігача виникає обґрунтований сумнів, що у разі процесуальної конкуренції між сторонами суддя може несвідомо або свідомо віддавати перевагу стороні, представником якої є його колишній помічник.

Також, на думку відповідача: у контексті цієї справи для будь-якого розсудливого стороннього спостерігача очевидним є той факт, що участь у справі адвоката, яка раніше працювала безпосереднім помічником судді, що розглядає справу, об`єктивно створює ризик процесуальної нерівності сторін. Інша сторона процесу обґрунтовано може вважати, що суддя, який протягом тривалого часу працював із цією особою у щоденній професійній взаємодії, може ставитися до її процесуальних дій із підвищеним рівнем довіри, що саме по собі здатне впливати на оцінку доказів, процесуальні рішення та загальний перебіг судового розгляду.

Заявник покликається на рішення Європейського суду з прав людини: Piersack v. Belgium (заява № 8692/79, рішення від 01.10.1982), De Cubber v. Belgium (заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984), Micallef v. Malta (заява № 17056/06, рішення Великої палати від 15.10.2009),Morice v. France (заява № 29369/10, рішення Великої палати від 23.04.2015), Castillo Algar v. Spain (заява № 28194/95, рішення від 28.10.1998), Piersack v. Belgium (заява № 8692/79, рішення від 01.10.1982), De Cubber v. Belgium (заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984), Micallef v. Malta (заява № 17056/06, рішення Великої палати від 15.10.2009), Morice v. France (заява № 29369/10, рішення Великої палати від 23.04.2015), Castillo Algar v. Spain (заява № 28194/95, рішення від 28.10.1998) Бангалорські принципи поведінки суддів, ЦПК України.

Так, заявник на підставі викладеного вимагає виконати закон: з підстав передбачених п.5 ч.1 ст.36, ч.ч.1, 2 ст.39 ЦПК України відвести суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош Олексій Васильович від розгляду справи № 308/2271/26; розгляд відводу здійснювати іншим складом суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи заявленого відводу, суд дійшов наступного висновку.

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачено підстави відводу судді.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 р. «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава(legitimatereason)побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Для відводу (самовідводу) судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026, визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем): Олексія Васильовича Фазикош.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2026 року справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.03.2026 від відповідача Кирлик Н.Ю., надійшла заява про відвід від розгляду даної справи головуючого судді Фазикош О.В.

Як на підставу відводу заявником зазначено про те, що адвокат Овсепян Крістіна Адіківна, яка є представником позивача по справі, працювала помічником головуючого по справі судді Фазикош О.В..

Відповідач подав заяву про відвід судді лише з підстав того, що головуючий суддя і адвокат Овсепян К.А. в минулому працювали разом, при цьому не зазначаючи на будь-які конкретні обставини, які б викликали сумнів в неупередженості судді.

Тобто, єдиною підставою для відводу судді є факт знайомства та спільна робота зазначеного адвоката в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області в минулому.

Так, дійсно адвокат Овсепян К.А., працювала в Ужгородському міськайонному судді Закарпатської області помічником судді Фазикош О.В. в період з 28.05.2012 по 12.10.2016, тобто більше дев`яти років тому та певний час працювала помічником судді Бенца К.К.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа № 800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа № 9901/673/18). Також Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальним рішенням судді (ухвала від 18 грудня 2018 року у справі № 910/2968/18).

Наведені у заяві факти жодним чином не вказують на заінтересованість судді Фазикош О.В. в даній цивільній справі та не можуть викликати сумнівів в його неупередженості та безсторонності, оскільки вказують на звичайні службові стосунки, з часу припинення яких минув значний проміжок часу (більше дев`яти років), і той факт, що суддя працював з представником позивача, безпосередньо даної цивільної справи жодним чином не стосується, як і дане провадження жодним чином не стосується колишньої службової діяльності адвоката Овсепян К.А., та безпосередньо на діяльність судді зі здійснення судочинства впливу не має.

Обставин, які б вказували на те, що факт перебування захисника адвоката Овсепян К.А. на посаді помічника судді Фазикош О.В. у період з 28.05.2012 по 12.10.2016, тобто більше дев`яти років тому, впливає на будь-яку об`єктивність та упередженість судді Фазикош О.В. у вказаному провадженні або взагалі у будь-якому іншому провадженні протягом цих дев`яти років не наведено.

Таким чином, вказані в заяві обставини, які не віднесені законом до безумовних підстав для відводу судді, не дають підстав для сумнівів у безсторонності судді, яка, як вказано вище, презумується. Доводи, викладені в заяві про відвід, не містять посилання на докази, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Інших підстав та обставин, які б викликали сумнів в неупередженості судді Фазикош О.В., або наявність інших, передбачених ст. 36 ЦПК України, підстав для його відводу від розгляду кримінального провадження, заява про відвід не містить.

Отже, у судді Фазикош О.В., відсутній у цій справі будь який приватний інтерес, який суперечить його службовим повноваженням, а тому підстав для самовідводу суддя Фазикош О.В. не вбачає також. Протилежне означатиме самоусунення суддею від здійснення правосуддя.

Разом із тим, обставини, які зазначені відповідачем ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Фазикош О.В. є припущеннями та не доводять про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді.

Інших підстав, які б викликали сумніви у неупередженості або об`єктивності судді при здійсненні правосуддя у даній справі, відповідачем ОСОБА_1 не наведені.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність.

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України», заява № 33949/02 ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію ЄСПЛ указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

Отже не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами. Таким чином, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною. Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалах у справах № 990/119/23, № 990/136/23, № 990/20/23 зауважувала, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Саме по собі посилання на обставини біографічного характеру чи припущення сторони, не підкріплені конкретними фактами, не може розцінюватися як достатня підстава для висновку про наявність упередженості. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду та зазначених вище підходів ЄСПЛ, вирішальним є не суб`єктивне сприйняття сторони, а наявність об`єктивно встановлених обставин, які могли б викликати обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Однак у поданих матеріалах такі обставини відсутні. Наведені відповідачем у заяві про відвід доводи мають характер припущень і не підтверджують існування будь-якого особистого, прямого чи опосередкованого інтересу судді у результаті розгляду справи або інших факторів, які б об`єктивно ставили під сумнів його безсторонність.

Отже, у силу приписів статті 36 ЦПК України зазначені доводи не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для відводу судді Фазикош О.В.

З огляду на викладене, заява про відвід головуючому у справі судді є необґрунтованою.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Беручи до уваги те, що справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін, наступне судове засідання призначено на 31 березня 2026 року, відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України та з огляду на необґрунтованість заявленого відводу, питання про відвід слід передати для його вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. 33, 36, 40, 259-261, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош Олексій Васильович від розгляду справи № 308/2271/26 - визнати необґрунтованою.

Передати заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош Олексій Васильович від розгляду справи № 308/2271/26 для її вирішення в іншому складі суду у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно після її підписання суддею, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайнного суду О.В. Фазикош