Справа №463/3143/25
Провадження №2/463/182/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

з участю секретаря судових засідань Заверухи О.Б.

представника позивача П`ятковської І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Файна Беррі» про стягнення боргу, -

встановив:

В провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Файна Беррі» про стягнення боргу.

Представником відповідача заявлено клопотання в якому просить суд закрити провадження у справі № 463/3143/25 за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Файна Беррі» про стягнення заборгованості у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, окрім цього 02.12.2025 через підсистему «Електронний Суд» було заявлено клопотання про залучення до участі у справі № 463/3143/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Подані клопотання мотивує тим, що аналіз змісту договору свідчить, що фактично між сторонами укладено договір про спільну господарську діяльність, який має ознаки простого товариства відповідно до ст. 11301132 ЦК України. Хоча у п. 1.3 Договору сторони формально заперечують наявність договору про спільну діяльність, правова кваліфікація визначається фактичним змістом. Таким чином, правовідносини між позивачем і відповідачем є господарськими за своєю природою. Незважаючи на те, що позивач фізична особа, він діє як учасник господарських відносин (інвестор, партнер). Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України такі спори розглядаються господарськими судами. Позивач діє не як споживач, а як фактичний учасник інвестиційної діяльності. Згідно з п. 2.1 Договору про партнерство, сторони 2 і 3 зобов`язалися надати стороні 1 поворотну фінансову допомогу до 31.12.2019 у розмірі 1 000 000 грн. Ця допомога є частиною реалізації договору партнерства, а не самостійним договором позики. Відтак, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо клопотання про залучення третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача, зазначає, що як вбачається з матеріалів справи (зокрема, з наданого Відповідачем Договору партнерства від 12.11.2019 року), спірні правовідносини виникли не лише між Позивачем та Відповідачем, а є тристоронніми. Сторонами Договору партнерства від 12.11.2019 року є: ФГ «Файна Беррі» (Сторона 1). ОСОБА_1 (Сторона 2 Позивач). 3. ОСОБА_2 (Сторона 3). Рішення у даній справі може безпосередньо вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 , оскільки: 1. Суд встановлюватиме правову природу грошових коштів, переданих ФГ «Файна Беррі» (чи це особиста позика ОСОБА_1 , чи це спільний інвестиційний внесок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). Задоволення позову про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 (вилучення активів з оборотних коштів ФГ) може унеможливити виконання зобов`язань ФГ перед ОСОБА_2 щодо виплати частки прибутку або повернення його частини внеску. Встановлені судом обставини щодо дійсності чи недійсності, виконання чи невиконання Договору партнерства матимуть преюдиційне значення для ОСОБА_2 як сторони цього Договору.

Представником позивача було подано заперечення на заявлені клопотання, які мотивує наступним. Сторони розмежували поняття поворотної фінансової допомоги (п.п. 1.6.1. п. 1.6. Договору це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення ), поняття інвестиції (п.п. 1.6.2. п. 1.6. Договору це довгострокові вкладення капіталу у підприємницьку діяльність з метою одержання певного доходу (прибутку)) та поняття чистого прибутку (п.п. 1.6.3. п. 1.6. Договору частина доходу підприємства, що залишається в його розпорядженні після сплати податків, зборів, відрахувань, інших обов`язкових платежів до бюджету, скоригований на суму витрат, пов`язаних з підприємницькою діяльністю підприємства). Механізм залучення інвестицій врегульовано іншими положеннями Договору партнерства від 12.11.2019р. Тому саме у спірних правовідносинах Позивач не виступає інвестором чи партнер, а позика, як по Договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 13.11.2019р., по якому вона надавалась, так і по Договору партнерства від 12.11.2019р. є нічим іншим, як позикою поворотною фінансовою допомогою. За викладеного вище, саме Відповідач веде себе не добросовісно і саме його поведінка не відповідає його попереднім заявам та поведінці, оскільки він не лише безпідставно позику вважає інвестицією і отримував таку не за Договором позики (поворотної фінансової допомоги) від 13.11.2019р., а наче з розписки (тут логіка представника Відповідача губиться), а й заперечує домовленості, які він взяв на себе і за Договором про партнерство від 12.11.2019р., прикриваючись цим Договором в якості уникнення відповідальності. Уникаючи прямої відповідальності у формі повернення Позивачу позики у розмірі 1 000 000,00 грн., представник Відповідача постійно намагається штучно відволікти увагу суду від предмета дослідження у даній справі на обставини, які не мають істотного значення для справи. Опрацьовуючи процесуальні документи представника Відповідача у цій справі, складається враження, що він сам не може визначитись якої правової природи Договір про партнерство від 12.11.2019р. На його переконання, це і договір інвестування, і договір про спільну діяльність (простого товариства), незважаючи на те, що у п. 1.3. останнього сторони погодили, що цей договір є договором про співпрацю між юридичною особою та фізичними особами і не може бути розцінений як договір про спільну діяльність у розумінні ст. 1130 Цивільного кодексу України, у тому числі, не є договором простого Фермерського господарства у розумінні ст. 1132 Цивільного кодексу України. І таке заперечення умов Договору про партнерство від 12.11.2019р. теж свідчить про недобросовісність Відповідача. Крім цього, представник Відповідач незрозумілих причин вважає, що з Договору про партнерство від 12.11.2019р. між Сторонами виникли корпоративні відносини. При цьому, не маючи впевненого розуміння у правовій природі документа Договору про партнерство від 12.11.2019р., представник Відповідача з незрозумілих причин переконаний, що спір, що може виникнути з Договору про партнерство від 12.11.2019р., підвідомчий господарському суду і саме таким є спір у даній справі. Щодо клопотання про залучення третю особу, зазначила. ОСОБА_2 не є стороною Договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 13.11.2019 р., сума позики, що заявлена до стягнення у даній справі, не надавалась ОСОБА_2 , такий не претендує на її повернення. Отже, рішення суду у даній справі не вплине на права та обов`язки ОСОБА_2 . Суд не має жодних правових підстав у даній справі для встановлення іншої правової природи грошових коштів, переданих Позивачем Відповідачу, окрім, як за Договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 13.11.2019р. Тому сумніви представника Відповідача про те, чи це особиста позика ОСОБА_1 , чи це спільний інвестиційний внесок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не базуються на наявних матеріалах справи, але, при цьому, і не впливають на суть спору, однак не доводять підставність залучення ОСОБА_2 третьою особою у дану справу. Разом з тим, задоволення позову про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 та, як стверджує представник Відповідача, вилучення активів з оборотних коштів ФГ жодним чином не може унеможливити виконання зобов`язань ФГ перед ОСОБА_2 щодо виплати частки прибутку або повернення його частини внеску, якщо на це є відповідні правові підстави. Питання дійсності чи недійсності, виконання чи невиконання Договору про партнерство від 12.11.2019р. у даному спорі не стоїть, тому рішення суду у даній справі не матиме преюдиційного значення для ОСОБА_2 як сторони цього Договору про партнерство від 12.11.2019р.

У судовому засіданні представник позивача, проти задоволення заявлених клопотань заперечила з підстав викладених нею у письмових заявах.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, письмовою заявою просив суд вирішити заявлені ним клопотання.

Інші учасники справи у засідання не з`явились були належним чином повідомлені про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів стороною яких є фізична особа яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи можна визначити ці правовідносини як господарські.

13.11.2019р. між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ФАЙНА БЕРРІ» укладено договір від 13.11.2019р. про надання позики (поворотної фінансової допомоги).

Одним із учасників правочину є фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності - позивач у цій справі.

За умовами якого, згідно п. 1.1., в порядку та на умовах, визначених цим Договором Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 1 000 000 (Один мільйон) гривень 00 коп., а Позичальник зобов`язується повернути кошти у строки, що встановлені цим Договором. Позика надається у національній валюті України гривні. Позикодавець залишає за собою право внесення суми позики частинами (п. 2.1. Договору позики).

Загальні положення про позику в Україні регулюються главою 71 параграфом 1 ЦК України, що свідчить про належність цього інституту до галузі цивільного права.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні враховувати суб`єктивний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Таким чином, одним із учасників правочину є фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності - позивач у цій справі, з аналізу умов договору за своїм змістом та природою, цей договір є позикою.

Враховуючи вищезазначене, дана справа підлягає розгляду судом цивільної юрисдикції.

Щодо клопотання про залучення третіх осіб на стороні відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Як регламентовано ст.ст.42, 53 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 756/15401/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що участь третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги у цивільній справі, зумовлена тим, що судовий спір між сторонами опосередковано стосується прав та інтересів інших осіб, тому участь у справі третіх осіб є формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язані із спірним правовідношенням. Окрім того, їх участь у справі дозволяє суду повно та всебічно дослідити обставини справи, з`ясувати дійсні взаємовідносини учасників спору.

При застосуванні норм права (ч.4 ст.263 ЦПК України) суд ураховує правовий висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 756/15401/16-ц, за яким участь третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги у цивільній справі, зумовлена тим, що судовий спір між сторонами опосередковано стосується прав та інтересів інших осіб, тому участь у справі третіх осіб є формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язані із спірним правовідношенням. Окрім того, їх участь у справі дозволяє суду повно та всебічно дослідити обставини справи, з`ясувати дійсні взаємовідносини учасників спору.

Як вбачається з долученого до клопотання договору про партнерство від 12.11.2019 року вбачається, що він укладений між Фермерським господарством «Файна Беррі» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з п. 2.1 договору про партнерство в межах здійснення партнерства та співпраці, передбачених цим Договором Сторона 2 та Сторона 3 зобов?язуються до 31.12.2019 надати Стороні 1 поворотну фінансову допомогу сукупно у розмірі 1 000 000,00 (один мільйон) гривень. Поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України - гривні, безготівковим перерахунком коштів на розрахунковий рахунок Сторони 1.

Відповідно до п. 2.2 договору про партнерство надання поворотної фінансової допомоги оформлюється договором, який укладається Сторонами окремо.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги предмет спору та зміст заявлених вимог, враховуючи вимоги положень ст. 53 ЦПК України, суд вважає, що до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача необхідно залучити ОСОБА_2 , оскільки рішення у цій праві може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 19, 42, 53 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про закриття провадження у справі № 463/3143/25 за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Файна Беррі» про стягнення боргу у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відмовити.

Клопотання про залучення до участі у справі № 463/3143/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача ОСОБА_2 задоволити.

Залучити до участі у справі № 463/3143/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Третім особам направити копію ухвали, позовну заяву з додатками для відома та дачі пояснень і викликати в судове засідання.

Ухвала в частині відмови в закритті провадження може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала оскарженню в частині залучення до участі третіх осіб не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Нор Н.В.