13.03.2026 Справа № 756/6636/13-ц
Унікальний номер 756/6636/13-ц
Провадження номер 4-с/756/38/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Козловець Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Савенка Євгена Володимировича, суб`єкт оскарження: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київськогоміжрегіонального Управління міністерства юстиції України на бездіяльність державного виконавця,

УСТАНОВИВ:

09 лютого 2026 року на адресу суду надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій просить визнати бездіяльність посадових осіб щодо відмови скасувати арешт майна скаржника неправомірною та зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Київ) припинити чинність арешту майна ОСОБА_1 та скасувати постанову про арешт майна боржника від 28 квітня 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

В обґрунтування поданої скарги зазначає, що 28 квітня 2014 року Оболонським районним відділом ДВС відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 коштів за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року, справа № 756/6636/13-ц. У 2018 році виконавчий документ повернуто стягувачу.

В подальшому приватний виконавець Телявський А.М. 13 квітня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі дубліката виконавчого листа.

Постановою від 08 серпня 2022 року приватний виконавець Телявський А.М. закінчив виконавче провадження № НОМЕР_2 у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі.

ОСОБА_1 12 вересня 2025 року дізнався, що на все його нерухоме майно Оболонським відділом ДВС було накладено арешт у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Намагаючись з`ясувати деталі, заявник звернувся до Оболонського відділу ДВС та отримав відповідь № 192861 від 07 листопада 2025 року про те, що в нього наявна заборгованість, у зв`язку із чим і існує даний арешт.

Скаржник зауважує, що рішення суду виконано ним у повному обсязі, наявність арешту порушує його право на вільне розпорядження майном.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10 лютого 2026 року матеріали скарги передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 12 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 02 березня 2026 року.

Розгляд скарги з 02 березня 2026року відкладено на 13 березня 2026 року.

Скаржник та його представник будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 13 березня 2026 року надійшла заява про розгляд справи без участі скаржника та його представника.

Представник Оболонського районного відділу ДВС будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився. Заява про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 888-0201002/ФК-08 від 09 квітня 2008 року в розмірі 35166,24 грн. та судовий збір у розмірі 351,66 грн.

28 квітня 2014 року Оболонським районним відділом ДВС відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 коштів, у 2018 році виконавчий документ повернуто стягувачу.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року замінено стягувача АТ "Дельта Банк" на його правонаступника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у справі № 756/6636/13-ц за позовом АТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 . Видано дублікат виконавчого листа. Поновлено ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва №756/6636/13-ц про з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 888-0201002/ФК-08 від 09.04.2008 року у розмірі 35 166, 24 грн.

Постановою приватного виконавець Телявського А.М. 13 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі дубліката виконавчого листа.

Постановою від 08 серпня 2022 року приватний виконавець Телявський А.М. закінчив виконавче провадження № НОМЕР_2 у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі.

Представник боржника 19 грудня 2025 року звернувся до Оболонського відділу ДВС зі заявою про припинення чинності арешту майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт коштів боржника від 28 квітня 2014 року.

Згідно листа Оболонського відділу ДВС за №28389 від 05 лютого 2026 року, виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва №2/756/2968/13 від 15квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в розмірі 35517,90 грн. перебувало на виконанні у відділі з 23.04.2014 по 19.06.2018. Враховуючи, що у виконавчих листах НОМЕР_4 тп НОМЕР_5 відрізняються стягувані та дати видачі, відсутні дані щодо повного виконання рішення суду. Матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами скарги суд постановлює ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту постановляється виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Водночас, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу та/або закінчення виконавчого провадження.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

До спірних правовідносин, суд вважає за потрібне застосувати висновок Верховного Суду, що міститься у постанові від 13 липня 2022 року справа № 2/0301/806/11, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Зважаючи на те, що виконавче провадження відсутнє, закрито у зв`язку із повним його виконанням, боржником фактично виконано стягнення, відсутні майнові претензій зі сторони стягувача, наявний арешт майна боржника впродовж тривалого часу становить непропорційне втручання в особисті майнові права власника ОСОБА_1 щодо можливості реалізації права володіння, тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - адвоката Савенка Євгена Володимировича, суб`єкт оскарження: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київськогоміжрегіонального Управління міністерства юстиції України на бездіяльність державного виконавця,- задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київськогоміжрегіонального Управління міністерства юстиції Українищодо відмови скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київськогоміжрегіонального Управління міністерства юстиції України зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладений постановою державного виконавця від 28 квітня 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 (номер запису про обтяження в реєстрі нерухомого майна - 5561022 ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2026 року.

Суддя Шролик І.С.