УХВАЛА

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 756/9902/21

провадження № 61-2479ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент територіального контролю м. Києва), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП «Київблагоустрій»), третя особа - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - ВО Київської МР (КМДА)), про стягнення грошових коштів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року, позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю

м. Києва, КП «Київблагоустрій», третя особа - ВО Київської МР (КМДА), про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Департаменту територіального контролю м. Києва, КП «Київблагоустрій» на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди

у розмірі 3 551 500,00 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з Департаменту територіального контролю м. Києва на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 164,85 грн, витрати на правову (правничу) професійну допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з КП «Київблагоустрій» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 164,85 грн, витрати на правову (правничу) професійну допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026 року Касаційну скаргу Департаменту територіального контролю м. Києва на рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 19 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2024 року повернуто заявнику.

26 лютого 2026 року представник Департаменту територіального контролю

м. Києва - Соболєва Я. С. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 19 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 13 листопада 2024 року (надійшла до суду 16 березня 2026 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі представник заявника просить поновити строк на касаційне оскарження.

Клопотання обґрунтовано тим, що вперше касаційну скаргу було подано 09 березня 2026 року, тобто в межах тридцятиденного строку для подачі касаційної скарги. Однак, ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026 року касаційну скаргу було повернуто заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги отримано через підсистему «Електронний суд» 12 березня 2026 року.

Враховуючи викладене, представник заявника просить суд поновити процесуальний строк для подачі касаційно скарги.

Дослідивши клопотання представника заявника та додані докази, Верховний Суд вважає за можливе задовольнити клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.

Однак, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника Департаменту територіального контролю м. Києва - Соболєвої Я. С. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі представник заявника зазначає підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований

в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи

в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів

в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення всім учасникам справи копій цієї касаційної скарги представник заявника не надала.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити. Поновити Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

Касаційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць