Справа № 517/1268/25
Провадження № 2-з/517/13/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року с-ще Захарівка

Суддя Захарівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши заяву керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції спірних правовідносинах: Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

установив:

Керівник Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, в інтересах держави - Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області звернувся до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

У подальшому керівник окружної прокуратури через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову, в якій просить: накласти арешт на земельну ділянку площею 15,2 га з кадастровим номером :01:001:0712, яка знаходиться за адресою: Захарівська селищна рада (за межами населеного пункту), Роздільнянський район Одеська область, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 252 та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки.

Заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 15,2 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства. Перевіркою установлено, що відповідач отримав вказану земельну ділянку з порушенням вимог закону, не маючи наміру здійснювати фермерське господарство, що суперечить чинному земельному законодавству. Тому, звернення до суду з заявою про забезпечення позову зумовлене необхідністю вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів держави в особі Захарівської селищної ради від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, які можуть полягати у відчуженні спірної земельної ділянки на користь третіх осіб, її поділу або об`єднанні з іншими земельними ділянками. Невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно із частиною 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справ (постанова ВС у складі Касаційного господарського суду у справі № 916/3599/23 від 11 січня 2024 року).

Так, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує реальний спір, предметом якого є незаконно отримана відповідачем ОСОБА_1 , на думку позивача, земельна ділянка загальною площею 15,2 га з кадастровим номером :01:001:0712. Вказану земельну ділянку позивач просить суд витребування у відповідача на користь територіальної громади в особі Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 439890914 - за ОСОБА_1 з 2021 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, із кадастровим номером :01:001:0712, площею 15,2 га. Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку наданою Державною службою України з питань геодезії.

Отже, заявлені вимоги безпосередньо спрямовані на припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та відновлення прав держави на неї.

За таких обставин, існує обґрунтоване припущення, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач, як власник земельної ділянки, має можливість розпорядитися нею, зокрема шляхом її відчуження, поділу, об`єднання чи зміни конфігурації, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову та поновлення порушених прав держави. Сам по собі тривалий строк володіння відповідачем спірною земельною ділянкою не усуває такого ризику і не гарантує відсутності можливості вчинення ним дій щодо її подальшого відчуження чи зміни правового статусу під час розгляду справи.

При цьому суд зауважує, що при вирішенні питання про забезпечення позову не вимагається доведення факту вчинення відповідачем конкретних дій щодо відчуження майна. Достатнім є встановлення обґрунтованого припущення щодо наявності ризику утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, що узгоджується з наведеними вище правовими висновками Верховного Суду.

Крім цього, при вирішенні питання про забезпечення позову суд приймає до уваги позицію Верховного Суду викладену у постанові від 03 березня 2023 року в справі № 905/448/22, згідно якої вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права власника в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування.

Відтак, приймаючи до уваги викладене вище та обставини наведені заявником в обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову, здійснюючи співвідношення від настання правових наслідків вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник в інтересах держави звертається до суду, суд дійшов висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану вище земельну ділянку, з огляду на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Застосований захід забезпечення позову носить тимчасовий характер і не перешкоджає відповідачу користуванню спірною земельною ділянкою. При цьому відповідач не позбавлений права, за наявності передбачених законом підстав, вимагати відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову, а також подавати клопотання, зокрема про скасування заходів забезпечення позову чи заміну одного заходу забезпечення позову іншим (статті 156, 158, 159 ЦПК України).

Водночас, суд не вважає за доцільне додатково вживати такий захід забезпечення позову як заборона органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, адже арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі 567/459/23 від 24 липня 2024 року, згідно з яким при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним. За таких обставин, враховуючи предмет спору у цій справі, не є необхідним і співмірним додатково забороняти державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів.

За таких обставин, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно із частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись статтями 149, 151, 152, 153, 157, 258-260, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції спірних правовідносинах: Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіннязадовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 15,2 га з кадастровим номером :01:001:0712, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, Захарівська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 252.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

За даною ухвалою суду, як виконавчим документом:

стягувачем є: Роздільнянська окружна прокуратура, код ЄДРПОУ , адреса місця знаходження: вул. Ярослава Мудрого, 8, м. Роздільна Одеська область, 67400;

боржником є: ОСОБА_1 , паспорт ID № НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома та Великомихайлівському відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя