Справа № 299/2512/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бора Юрій Володимирович на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Кашуба А.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області 14.12.2021 у справі №299/5430/21 із відповідача на утримання двох дітей стягувалися аліменти у розмірі по грн щомісячно на кожну дитину, починаючи із 02.11.2021. Було відкрито виконавче провадження у Виноградівському відділі ДВС.

Позивачка ініціювала збільшення розміру аліментів, а тому починаючи із 04.02.2025 на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.12.2024 №299/5907/24 із відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину щомісячно. Відкрито виконавче провадження у Виноградівському відділі ДВС.

Відповідач допустив прострочення сплати аліментів на підставі рішення суду від 14.12.2021, та станом на час подачі позову ще не сплачував аліменти на підставі рішення суду від 31.12.2024. На підтвердження позивачка подає розрахунки заборгованості, складені державними виконавцями. Додано також виписку із карти Монобанк про сплату аліментів у 2024 році. Позивачка стверджує, що у призначеннях платежу, який заповнює платник, платником помилково вказано рік 2023, а не 2024.

З урахуванням зменшених позовних вимог ОСОБА_2 просила суд стягнути із відповідача на підставі ст.196 СК України на її користь пеню за прострочення аліментів на утримання дітей за рішенням суду від 14.12.2021 №299/5430/21 у розмірі 22 440 грн, виходячи із розрахунку із кінцевою датою прострочення 13.05.2025, та за рішенням суду від 31.12.2024 №299/5907/24 у розмірі 10 400 грн, виходячи із розрахунку із кінцевою датою прострочення 13.05.2025.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню нараховану на прострочену заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей на підставі рішення Виноградівського районного суду від 14.12.2021 №299/5430/21 у розмірі 22 440 грн, виходячи із розрахунку з кінцевою датою прострочення 13.05.2025.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню нараховану на прострочену заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей на підставі рішення Виноградівського районного суду від 31.12.2024 №299/5907/24 у розмірі 10 400 грн, виходячи із розрахунку з кінцевою датою прострочення 13.05.2025.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бора Ю.В., подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення скасувати в частині вимоги стягнення пені нарахованої на прострочену заборгованість та ухвалити нове рішення про часткове задоволення такої вимоги, виключивши з суми стягнення пеню за період з жовтня 2024 року (на двох дітей) та за період з 18.12.2024 по 23.04.2024 (на одну дитину).

Вказує, що нарахування пені за жовтень 2024 року має обраховуватися з 01.11.2024 року. А в період з 18.12.2024 по 23.04.2025 дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом з ним, у зв`язку з конфліктом з матір`ю. За домовленістю з позивачем, він не мав сплачувати за цей період аліменти на утримання однієї доньки, а тому і пеня не може нараховуватися за цей період.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2025 відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_5 трьохрічного віку, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Суд встановив, що на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області 14.12.2021 №299/5430/21 із відповідача на утримання двох дітей стягувалися аліменти у розмірі по 3000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи із 02.11.2021. Було відкрито виконавче провадження у Виноградівському відділі ДВС.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.12.2024 №299/5907/24 збільшено розмір аліментів та стягнуто із відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину щомісячно. За вказаними рішеннями відкрито виконавче провадження у Виноградівському відділі ДВС.

Як встановлено судом, відповідач порушив зобов`язання зі щомісячної сплати аліментів, стягуваних як на підставі рішення суду від 14.12.2021 №299/5430/21, так і на підставі рішення суду від 31.12.2024 №299/5907/24, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №67999773 (Виконавчий лист №299/5430/21 від 14.12.2021), сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 31.01.2025 становить 24 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні АСВП№77400936 (Виконавчий лист №299/5907/24 від 19.02.2025), розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 06.05.2025 становить 24 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Так, частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

У постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, від 24 лютого 2025 року в справі №206/4992/21 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

До відповідальності не можна притягнути платника аліментів, якщо заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо (пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 січня 2022 року (справа №711/679/21) виснував, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» (в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України) означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №161/5211/22, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 просила стягнути із відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на підставі рішення Виноградівського районного суду від 14.12.2021 №299/5430/21 у розмірі 22 440 грн, виходячи із розрахунку з кінцевою датою прострочення 13.05.2025 та на підставі рішення Виноградівського районного суду від 31.12.2024 №299/5907/24 у розмірі 10 400 грн, виходячи із розрахунку з кінцевою датою прострочення 13.05.2025.

Зібрані докази вказують на те, що заборгованість за аліментами на дітей виникла у ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2024 року до 31 січня 2025 року з розрахунку розміру аліментів 6 000 грн та за період з лютого по травень 2025 року з розрахунку ролзміру аліментів 8 000 грн.

Оскільки пеня не може перевищувати розмір заборгованості по аліментам та враховуючи диспозитивне право позивача, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення пені у визначеному позивачем розмірі.

При цьому ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що в указаний період заборгованість за аліментами виникла з об`єктивних (не залежних від нього) причин.

Апелянт стверджує, що розмір пені слід рахували за період з 18 грудня 2024 по 23 квітня 2025 року з суми 3 000 грн, тобто за стягнення аліментів на одну дитину, так як дочка ОСОБА_6 проживала з ним. За домовленістю з позивачкою він не мав обов`язку сплачувати аліменти.

ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заперечила того, що молодша донька тимчасово проживала у батька, однак, заперечила той факт, що з відповідачем у них були домовленості щодо тимчасової несплати аліментів.

Доказів того, відповідач звертався до виконавчої служби про припинення стягнення аліментів за період проживання молодшої доньки, останнім не надано.

Твердження відповідача про повернення на його картковий рахунок коштів за вказаний період, не підтверджено належними доказами, оскільки, з долученої фотокопії про зарахуваня коштів не можна встановити на який саме рахунок такі кошти надсилалися, чи належить такий рахунок саме відповідачу та чи перераховані кошти саме позивчам.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами норм статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бора Юрій Володимирович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: