ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 208/6580/20

провадження № 61-12095св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна, державне підприємство «СЕТАМ», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко Світлана Юріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у складі колегії суддів Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, державного підприємство «СЕТАМ», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко Світлана Юріївна, про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним акта про реалізацію майна, скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію нерухомого майна.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л. А., державного підприємство «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко С. Ю., про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним акта про реалізацію майна, скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що 23 березня 2007 року позивач та АКБ «ТАС- Комерцбанк» правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», уклали кредитний договір № 0310/0307/88-082, згідно із пунктом 1.1 якого позичальник отримала кредит у розмірі 26 600,00 дол. США на строк до 22 березня 2017 року.

Крім того, 01 лютого 2007 року на виконання кредитного договору укладено іпотечний договір № 0310/0307/88-082-Z-1, згідно із пунктом 2 якого вона передала в іпотеку будинок на АДРЕСА_1 . 04 липня 2020 року вона дізналась, щодо будинку проникли невідомі особи, після приїзду поліції ці особи надали документи, які свідчили, що будинок належить ОСОБА_2

04 серпня 2020 року адвокат зміг ознайомитись з виконавчим провадженням ВП № НОМЕР_2, яке відкрито приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л. А. на підставі заяви стягувача.

10 лютого 2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

10 березня 2020 року складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість майна станом на 26 лютого 2020 року складає 80 000 грн.

Торги відбулись 27 квітня 2020 року, майно реалізоване за ціною 113 623 грн, переможцем визнано ОСОБА_2

13 травня 2020 року затверджено акт про реалізацію предмета іпотеки, який розміщений в автоматизованій системі виконавчих проваджень. Крім того, разом з будинком продано земельну ділянку, яка не є предметом іпотеки. Також законодавство передбачає тимчасову заборону на примусове звернення стягнення на нерухоме майно.

Позивач просила суд:

- поновити їй строк на звернення до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів, проведених 27 квітня 2020 року з примусової реалізації предмета іпотеки - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 477397;

- визнати недійсними електронні торги, які проведені 27 квітня 2020 року з примусової реалізації предмета іпотеки - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 477397;

- визнати недійсним акт приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л. А. від 13 травня 2020 року про реалізацію в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 предмета іпотеки - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , яке видане 02 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко С. Ю., відповідно до якого ОСОБА_2 належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52927014 від 02 липня 2020 року, номер 37132725.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області рішенням від 24 травня 2021 року у складі судді Похвалітої С. М. позов задовольнив.

Визнав недійсними електронні торги, які проведені 27 квітня 2020 року з примусової реалізації предмета іпотеки - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 477397.

Визнав недійсним акт приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л. А. від 13 травня 2020 року про реалізацію в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 предмета іпотеки - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасував свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , яке видане 02 липня 2020 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко С. Ю., відповідно до якого ОСОБА_2 належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52927014 від 02 липня 2020 року, номер 37132725.

Стягнув з ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л. А., ДП «СЕТАМ», ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 315,30 грн з кожного.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що оспорювані електронні торги проведені з порушенням приписів чинного законодавства України, а тому позовні вимоги є належним чином доведеними, документально підтверджені та відповідачами не спростовані.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не могло бути примусово відчужене.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року скасував.

В задоволенні позовних вимог відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 891,80 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, оскільки не надала доказів на підтвердження наявності порушень процедури реалізації майна при проведенні торгів, які могли вплинути на результати електронних торгів, тобто не довела порушення її прав та законних інтересів.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача не доведено.

З матеріалів справи відомо, що за позивачем зареєстровано також право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач не довела належними та достатніми доказами обставини постійного проживання у спірному будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

19 вересня 2023 року справу передавно колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 711/750/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 645/984/18, від 31 травня 2022 року у справі № 380/6558/20 та інших.

У касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Житловий будинок, який було передано в іпотеку, на момент його реалізації через прилюдні торги був єдиним житлом позивача та її постійним місцем проживання.

Доводи інших учасників справи

У вересні 2023 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27 листопада 2004 року належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 62,9 кв. м (т. 1 а. с. 21).

23 березня 2007 року ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», уклали кредитний договір № 0310/0307/88-082, згідно із пунктом 1.1 якого позичальник отримала кредит у розмірі 26 600 дол. США на строк до 22 березня 2017 року (т. 1 а. с. 16, 17).

Крім того, 01 лютого 2007 року на виконання кредитного договору укладено іпотечний договір № 0310/0307/88-082-Z-1, згідно із пунктом 2 якого ОСОБА_1 передала в іпотеку будинок на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 18, 19).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 163 130,38 грн.

Постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л. А. від 03 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 за виконавчим листом № 208/1397/13, виданим 21 липня 2014 року на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року у справі № 208/1397/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором в розмірі 163 130,38 грн (т. 1 а. с. 23, 24).

Під час примусового виконання зазначеного виконавчого листа приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л. А. винесла постанову про арешт майна боржника від 03 лютого 2020 року, відповідно до якої накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 25, 26).

Постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л. А. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 10 лютого 2020 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_3 для участі у виконавчому провадженні, який має сертифікат, виданий 10 серпня 2018 року № 625/18 Фондом державного майна України, для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 27, 28).

Відповідно до звіту про оцінку зазначеного майна від 26 лютого 2020 року його вартість складає 80 000 грн (т. 1 а. с. 29-44).

Матеріали виконавчого провадження містять оригінали поштових конвертів з підтвердженням відправлень та відповідними трекінгами з «Укрпошти», які повернулися з поштового відділення № 31 у зв`язку із неотриманням ОСОБА_1 поштової кореспонденції (т. 1 а. с. 201-215).

17 березня 2020 року приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л. А. подала до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію на електронних торгах житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 142).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №477397, сформованого ДП «СЕТАМ», торги відбулись 27 квітня 2020 року, визначено переможця торгів -

ОСОБА_2 , який повинен сплатити зазначені у протоколі суми до 13 травня 2020 року (т. 1 а. с. 45, 46).

ОСОБА_2 , який є переможцем цих торгів, сплатив зазначені суми 08 травня 2020 року (т. 1 а. с. 57).

13 травня 2020 року приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л. А. склала акт про проведені електронні торги (т. 1 а. с. 47, 48).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження).

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу, або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до часин першої, третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17 вказано, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Встановлено, що 27 квітня 2020 року проведені електронні торги за лотом № 412028 з реалізації предмета іпотеки, а саме: домоволодіння (житловий будинок, загальною площею 62,9 кв. м з господарчими будівлями та спорудами та земельна ділянка, загальною площею 0,0392 га, кадастровий номер :02:014:0053), за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач просив визнати недійсними зазначені торги, посилаючись на дію мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті, стосовно реалізації будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19.

Зазначений Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 21 квітня 2021 року.

З матеріалів справи відомо, що за позивачем на момент проведення електронних торгів було, зареєстровано, зокрема, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 197).

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не довів належними та достатніми доказами обставини постійного проживання у спірному будинку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що територія будинку занедбана, ганок зруйновано, вікна забиті (т. 1 а. с. 153, 154, т. 2 а. с. 9-12).

Також слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (яка була чинною на час проведення торгів) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання позивача в будинку, що був предметом іпотеки, не може бути беззаперечним доказом того, що вона в ньому дійсно постійно проживала.

Отже, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком апеляційного суду про те , що позивач не довела обставин, на які вона посилається як на підставу заявлених вимог. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення установленої законодавством процедури реалізації майна під час проведення електронних торгів. Зокрема, позивач не підтвердила наявності таких порушень, які могли б вплинути на хід проведення торгів або їх кінцеві результати, а також не довела, що оспорювані дії чи рішення призвели до порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За відсутності доказів протиправності процедури реалізації майна та причинно-наслідкового зв`язку між заявленими порушеннями і можливим порушенням прав позивача підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Що стосується доводів позивача щодо порушень, допущених виконавцем при здійсненні своїх повноважень до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Подібні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12.

Доводи касаційної скарги про безпідставність поновлення судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, надав оцінку наведеним заявником обставинам пропуску такого строку, перевірив їх поважність та дійшов мотивованого висновку про наявність підстав для його поновлення.

Сам по собі факт незгоди позивача з висновками апеляційного суду не свідчить про незаконність чи безпідставність поновлення строку, оскільки оцінка поважності причин його пропуску належить до дискреційних повноважень суду, який вирішує це питання з урахуванням конкретних обставин справи та принципу забезпечення права особи на апеляційний перегляд судового рішення.

За таких обставин підстав вважати, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права при поновленні строку на апеляційне оскарження, колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками апеляційного суду про те, що позов до задоволення не підлягає, оскільки порушення правил проведення електронних торгів відсутні, вплив таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями не доведено.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 711/750/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 645/984/18, від 31 травня 2022 року у справі № 380/6558/20 та інших є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров