Справа № 574/384/25
Номер провадження 22-ц/816/1487/26
Номер провадження 22-ц/816/1488/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Петен Я.Л.,

суддів: Замченко А.О., Сізова Д.В.

з участю секретаря судового засідання: Кияненко Н.М.

у присутності:

представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Спасьоненка Олександра Володимировича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Гука Т.Р. у м. Буринь Сумської області, повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року,

та додаткове рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Гука Т.Р. у м. Буринь Сумської області, повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернувся до Буринського районного суду Сумської області з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 2020 року ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить її власноручний підпис.

Таким чином, 08 серпня 2020 року між банком та відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту - «RED», мета кредиту - для особистих потреб; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200000,00 грн.; сума встановленої кредитної лінії на дату укладення договору 15000,00 грн.; процентна ставка 39,99% річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 203558,46 грн, з яких: 142955,48 грн заборгованість за тілом кредитом; 59271,63 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1331,35 грн. овердрафт (несанкціонована заборгованість).

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Посилаючись на вищевказані обставини, товариство просило суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість в сумі 203558,46 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2442,70 грн та 16579,34 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено заявленого розміру заборгованості ОСОБА_1 перед банком.

Додатковим рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року заяву представника відповідача, адвоката Спасьоненка О.В., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції враховував принципи співмірності та розумності судових витрат, складність справи, яка відноситься до категорії малозначних, обсяг об`єктивно необхідного часу для надання послуг адвокатом у даній справі, і вважав обґрунтованим розмір вказаних витрат в сумі 8000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також у зв`язку з цим скасувати і додаткове рішення у цій справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази укладення кредитного договору, за яким сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування. Питання сплати комісії, овердрафту та нарахування відсотків визначалось договором про банківське обслуговування фізичних осіб, який був розміщений на сайті банку та з яким позичальник мала можливість ознайомитися до укладення угоди. Позичальник погодилась з цими умовами шляхом підписання оферти та анкети-заяви про акцепт пропозиції, а тому нарахування комісії, овердрафту є законним та обґрунтованим. Банк виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши позичальнику у розпорядження грошові кошти, якими остання активно користувалася, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 203558,46 грн, яка підтверджена належними доказами. Вважає, що суд першої інстанції помилково визнав заборгованість необґрунтованою, не врахувавши договірні умови та правові підстави для її нарахування.

На думку представника позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову. Додаткове рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу, на думку банку, також підлягає скасуванню, оскільки воно базується на рішенні суду про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Спасьоненко О.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги. Зазначає, що сторонами не було погоджено нарахування банком комісії за розрахунково-касове обслуговування та овердрафт (несанкціоновану заборгованість), а також порядок та умови таких нарахувань. Тому, враховуючи, що нарахування відповідачу коштів за овердрафтом та комісією було безпідставним, то сплачені кошти мають бути перераховані на погашення тіла кредиту. Також і сплачені відповідачем кошти в сумі 49438,95 грн мають бути спрямовані на погашення тіла кредиту. Вказує, що матеріали справи не містять копії договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк», а тому немає можливості визначити умови кредитування на підставі яких позивачем було здійснено нарахування. Вважає, що з оферти на укладення угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 08.08.2020 не можливо встановити умови та порядок нарахування відсотків. Відтак, вимоги позивача, на його думку, є недоведеними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку чим скасуванню не підлягає.

Представник АТ «Сенс Банк» у судове засідання не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі, доводи апеляційної скарги підтримує повністю.

У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не прибула, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник, адвокат Спасьоненко О.В., проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися у судове засідання.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 07 серпня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, підтвердивши таким чином свою згоду з акцептом публічної пропозиції та укладення договору з банком на умовах викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку (а.с. 11).

07 серпня 2020 року ОСОБА_1 також підписала паспорт споживчого кредиту, згідно якого їй надано інформацію про кредит у вигляді кредитування рахунку та ліміт кредиту, який становить 15000 грн, максимальна сума ліміту - 200000 грн. Кредит безготівковий, наданий для споживчих цілей строком 12 місяців з можливою пролонгацією дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору (а.с. 12).

07 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву (акцепт) № 248.631427319.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування з Приватним акціонерним товариством «СК Альфа Страхування», за умовами якої було застраховане здоров`я страхувальника на випадок хвороби та від нещасних випадків. Ліміт відшкодування становить 1000 грн, страховий періодичний платіж 15 грн. (а.с. 13).

Також 08 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписала оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, якою запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». В оферті наявні відомості про її акцепт банком того ж дня, 08 серпня 2020 року.

Згідно підписаної ОСОБА_1 оферти, їй було погоджено: максимальну суму кредиту (кредитної лінії) у розмірі 200000 грн; суму доступного кредиту (кредитної лінії) на момент складення оферти 15000 грн; процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою у розмірі 39,99 % річних; тип процентної ставки фіксована. Тип картки - MasterCard Debit World строком дії п`ять років з моменту випуску. Обов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн (а.с. 10).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором станом на 07 серпня 2024 року становить 203558,46 грн та складається із: заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 142955,48 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 59271,63 грн; овердрафту (несанкціонована заборгованість) - 1331,35 грн (а.с. 9).

У матеріалах справи міститься виписка по рахунку з кредитною карткою WORLD DEBIT MASTERCARD за період з 10 серпня 2020 року по 08 лютого 2025 року, який належить ОСОБА_1 , в якій наявна інформація про рух кредитних коштів, списання процентів і комісій за користування кредитом, списання процентів за овердрафтом, поповнення кредитного рахунку, безготівкове використання кредитних коштів на придбання товарів та послуг, зняття готівки в банкоматі та інші операції. (а.с. 17-35).

26 березня 2025 року позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу щодо необхідності виконання договірних зобов`язань (а.с. 36).

АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Альфа банк» (а.с. 43-48).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у кредитному договорі відсутні умови щодо нарахування комісії за розрахункове касове обслуговування та щодо овердрафту, а тому кошти, сплачені відповідачем на погашення комісії та овердрафту, підлягають спрямуванню на погашення тіла кредиту. Також суд вважав, що на погашення тіла кредиту підлягають спрямуванню внесені відповідачем кошти в сумі 49438,95 грн. Щодо відсотків суд першої інстанції дійшов висновку, що за наявними в матеріалах справи документами, він позбавлений можливості здійснити їх нарахування та/або перевірити правильність їх нарахування стороною позивача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись в повній мірі, оскільки вони не повністю відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Як встановлено судом, між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) 08 серпня 2020 року було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

В оферті від 08 серпня 2020 року, яка була акцептована банком того ж дня, сторонами погоджено умови кредитування, в тому числі і відсоткову ставку за користування кредитною лінією у розмірі 39,99%.

У підписаній відповідачем оферті, акцептованій банком викладені усі суттєві умови, притаманні кредитному договору, зокрема сума кредиту та розмір процентів за користування кредитними коштами, що виключає необхідність звертатися до інших документів банку (Публічної пропозиції тощо) для з`ясування змісту спірних правовідносин.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не заперечував укладення ОСОБА_1 договору з банком.

З наданої позивачем виписки з карткового рахунку слідує, що банк виконав свої зобов`язання, відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок, видав кредитну картку та надав кредитні кошти. Також з виписки слідує, що банком неодноразово збільшувався кредитний ліміт в межах максимальної суми, визначеної в оферті від 08 серпня 2020 року. Відповідач активно користувалася кредитними коштами, в тому числі з урахуванням підвищених банком кредитних лімітів. При цьому із письмовою заявою про незгоду із розмірами кредитного ліміту до банку не зверталася, а відтак погодилася з ними.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З урахуванням вимог п.п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (зі змінами), надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, усі операції за кредитом із зазначенням суми, дати проведення операції та чіткою вказівкою призначення проведеної операції, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого основного боргу, процентів та овердрафту.

ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на спростування заявленого банком розміру заборгованості за кредитом та власного контррозрахунку, клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи нею не заявлялося. Наведена у відзиві на апеляційну скаргу сума фактичного погашення відповідачем перед банком заборгованості за кредитом у розмірі 49438,95 грн у розрахунку банку врахована.

Колегія суддів зауважує, що неможливість сторони відповідача надати суду свій контррозрахунок щодо нарахованих процентів з підстави недостатності для нього наявних в матеріалах справи документів, про що було вказано адвокатом Спасьоненком О.В. у судовому засіданні апеляційного суду, не є підставою для відмови у позові в частині нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки відповідач допустила неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Звертаючись до суду із вказаним позовом банк посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 07 серпня 2024 року наявна заборгованість у розмірі 203558,46 грн, яка складається із: заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 142955,48 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 59271,63 грн; овердрафту (несанкціонована заборгованість) - 1331,35 грн.

Разом з тим, з виписки по рахунку за кредитною карткою позичальника та з розрахунку слідує, що АТ «Альфа Банк» здійснювалося списання комісій за розрахунково-касове обслуговування, які в установленому порядку узгоджені з відповідачем не були, адже положення анкети-заяви, оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і паспорту споживчого кредиту не містять домовленості сторін про сплату вказаних сум, порядку та розміру їх нарахування. Доказів на підтвердження правомірності нарахування кредитором комісії позивачем не надано.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Тобто Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас у кредитному договорі, укладеному сторонами, відсутні умови про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки нарахування банком комісії за розрахунково-касове обслуговування здійснено у порушення Закону України «Про споживче кредитування», то сума боргу підлягає зменшенню на суму сплаченої відповідачем комісії у розмірі 25 861 грн 27 коп.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс банк», становить 177697 грн 19 коп. (203558,46 - 25861,27).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Окрім того, додатковим рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти, або вирішуються питання про судові витрати. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, які не були досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Вказані правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 462/5606/20.

Таким чином додаткове рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року є невід`ємною частиною рішення цього ж суду від 20 листопада 2025 року та не може існувати окремо від нього.

Оскільки рішення Буринського районного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, то додаткове рішення від 16 грудня 2025 року, яке є невід`ємною його частиною, також підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищезазначеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 177697 грн 19 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2132 грн 23 коп. (2442,70x87,29%) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач у позовній заяві просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16579,34 грн. Представник відповідача, адвокат Спасьоненко О.В. також звертався до суду першої інстанції із заявою про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12000 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України).

Як передбачено ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (а.с. 51-58).

Відповідно до п. 3.1 договору про надання послуг № 1006 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у такому розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн; за отримання рішення суду - 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%.

Таким чином, позивач, заявляючи вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи за цією позовною заявою у розмірі 203558,46 грн, виходив із розрахунку: 375,00 грн + 225,00 грн + 203558,46 грн х 7,85% = 16579,34 грн.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, є дещо завищеним, а сума заявлених витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 16579,34 грн є непропорційною до ціни позову, тому сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн.

Отже пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2618 грн 70 коп. (3000x87,29%) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

На підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу у матеріалах справи наявні: договір про надання правничої допомоги від 04 червня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Спасьоненком О.В.; Акт приймання передання виконаних послуг від 24 листопада 2025 року; детальний опис виконаних послуг від 24 листопада 2025 року; довідка від 24 листопада 2025 року про отримання адвокатом від клієнта ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 12000 грн; довідка від 24 листопада 2025 року про загальні витрати на правничу допомогу адвоката у цій справі в сумі 12000 грн.

Колегія суддів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, є також дещо завищеним, а сума заявлених витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 12000 грн є непропорційною до ціни позову, тому сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн.

Пропорційно до розміру позовних вимог, в частині яких було відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 381 грн 30 коп. (3000x12,71%) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

У частині 10 ст. 141 ЦПК України зазначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на викладене, оскільки в порядку розподілу витрат на професійну правничу допомогу з кожної зі сторін підлягає стягненню на користь іншої зазначена вище сума, колегія суддів дійшла висновку, що за результатами здійснення взаємозаліку сум, із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню 2237 грн 40 коп. (2618,70 381,30) витрат на професійну правничу допомогу.

Пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3198 грн 34 коп. (3664,05х87,29%) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 20 листопада 2025 року та додаткове рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 177697 гривень 19 копійок та судові витрати у розмірі 4369 гривень 63 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3198 гривень 34 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 16 березня 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач): Я.Л. Петен

Судді: А.О. Замченко

Д.В. Сізов