Справа № 128/2091/24
Провадження № 22-ц/801/672/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л.П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 рокуСправа № 128/2091/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 128/2091/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хващевської Людмили Володимирівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, повний текст якого складено 12 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Шевчук Л.П., -

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зазначеним позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що вони є спадкоємцями спадкового будинку після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, 13 жовтня 2023 року державний нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що у наданому Свідоцтві № 4 Про право особистої власності відсутній відбиток гербової печатки виконкому Парпуровецької сільської Ради народних депутатів та підпис посадової особи.

Просили позов задовольнити

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року у позові відмовлено (а.с. 181-184).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не доведені належними і допустимими доказами.

В апеляційній скарзі представник позивачів адвокат Хващевська Людмила Володимирівна просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (а.с. 188-190; 200-222).

Відзиви на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Хващевська Л.В. та позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Системний аналіз змісту статей 371 та 372 ЦПК України дає підстави вважати, що встановлені законом строки розгляду апеляційної скарги мають правове значення при вирішенні питання про відкладення розгляду апеляційної скарги і що саме такий підхід при застосуванні зазначених норм процесуального права узгоджується із принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 статті 13 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Фактичні обставини справи

У шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 народилося троє дітей: донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44-45).

Після укладення шлюбу ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружині присвоєно прізвище ОСОБА_11 (а.с. 44).

Після укладення шлюбу ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружині присвоєно прізвище ОСОБА_14 (а.с. 45).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 , мати позивачів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивачів (а.с. 77).

14 травня 1996 року діти спадкодавця ОСОБА_4 , син ОСОБА_15 , доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 101).

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_15 , брат позивачів (а.с. 110).

Після смерті брата позивачів ОСОБА_15 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 , відповідачка у цій справі (а.с. 107).

За повідомленням Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 04-15/346 від 26 жовтня 2023 року, володільцями і користувачами погосподарського об`єкту № 304 будинку АДРЕСА_1 , були ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 18).

Згідно із викопіюванням з погосподарської книги Парпурівської сільської ради № 7, села Майдан-Чапельський, за 1991-1995 роки на домоволодіння з особистим рахунком № НОМЕР_1 , головою колгоспного двору вказаний ОСОБА_4 (а.с. 19-20).

На підставі рішення виконкому Вінницького району від 23 травня 1987 року № 167 було видано Свідоцтво № 4 на право особистої власності , за змістом якого цілий жилий будинок АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с. 8).

Згідно технічного паспорту виготовленого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 19 червня 1987 року, будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с. 22-24).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради № 01-08/278 від 14 листопада 2023 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та за нею на території Лука-Мелешківської сільської ради (село Майдан-Чапельський) рахується земельна ділянка площею 0,35 га. Заборгованості по сплаті земельного податку немає (а.с. 21).

13 жовтня 2023 року державний нотаріус Євген Когутницький виніс постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якими відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що у наданому Свідоцтві № 4 Про право особистої власності відсутній відбиток гербової печатки виконкому Парпуровецької сільської Ради народних депутатів та підпис посадової особи (а.с. 49; 86).

Щодо необхідності залучення в якості співвідповідача Луко-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року за клопотанням представника позивачів адвоката Хващевської Людмили Володимирівни, залучено до участі у цій справі в якості співвідповідача Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області (а.с. 92).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 279/2044/18 (провадження № 61-4108св19) зазначено, що "предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно - житловий будинок житлового будинку АДРЕСА_1, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

З урахуванням наведеного та встановлених фактичних обставин справи, Лука-Мелешківська сільська рада є неналежним відповідачем у цій справі, а тому апеляційний суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про відмову в позові до неналежного відповідача та прийняття рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність", яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

Згідно Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1936 року без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено факт порушення спадкових прав позивачів, що пов`язане з позбавленням їх можливості реалізувати своє приватне (цивільне) право повністю та те, що позивачі належними і допустимими доказами довели заявлені ними вимоги, які підлягають задоволенню повністю.

При ухвалені оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до частини 1 та 2 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення судового рішення

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367 374 376 381 382 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хващевської Людмили Володимирівни задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 1/3 частинну житлового будинку літ «А», загальною площею 65,3, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на 1/3 частинну житлового будинку літ «А», загальною площею 65,3, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

В частині позову до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник