Справа № 601/3721/25
Провадження № 2/602/195/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2026 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» або Товариство, або позивач) через свого представника, адвоката Усенка М.І., за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 15.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН» або кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі у тексті також відповідач або позичальник) уклали Договір про споживчий кредит №103540542, на підставі якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 5000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. В подальшому право вимоги за кредитним договором було відступлено позивачу на підставі відповідного договору, у зв`язку з чим позивач став новим кредитором стосовно боржника ОСОБА_2 за кредитним договором. Однак, відповідач не виконала належним чином умов кредитного договору, заборгованість не погасила, внаслідок чого у неї перед позивачем існує заборгованість в сумі 20950 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5000 грн, заборгованості за процентами 15000 грн та заборгованості за комісією 950,00 грн, і яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

07 січня 2026 року до суду від ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі. У відзиві відповідач вказує, що фактично нею було отримано кредит у розмірі 5000 грн, разом з тим розмір суми, яку позивач просить стягнути, близько 20000 грн, є необґрунтованим. Вважає, що нарахування значної суми відсотків, пені і штрафів суперечить ст.18 Закону України «Про споживче кредитування». Стверджує, що позивач не надав належного, детального та зрозумілого розрахунку суми боргу із зазначенням підстав, періодів та формули нарахувань. Оскільки вона як споживач фінансових послуг перебуває у слабшому правовому становищі, а умови договору істотно порушують баланс прав та обов`язків сторін, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі або зменшити розмір заявленої заборгованості до фактично отриманої суми кредиту. Судові витрати просить покласти на позивача.

Ухвалою суду від 30.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03 лютого 2026 року. Витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази надходження кредитних коштів на рахунок відповідача.

Ухвалою суду від 03.02.2026 розгляд цивільної справи відкладено на 13 березня 2026 року.

Представник позивача в судове засідання не прибув, однак направив до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не прибула, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомила.

Положеннями ч.3 ст. 211 ЦПК України передбачено, зокрема, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Ураховуючи те, що представник позивача скористався своїм процесуальним правом, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності, а відповідач повторно не прибула у судове засідання без повідомлення причин неявки, при цьому, висловила свою позицію по суті спору, і її неявка не перешкоджає розгляду справи, то суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідив матеріали справи, оцінив докази, які у них містяться, а також аргументи та доводи сторін, висловлені ними у заявах по суті спору, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

15 січня 2023 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заповнила та подала ТОВ «МІЛОАН» Анкету-заяву на кредит №103540542, підписала договір про споживчий кредит №103540542 (індивідуальну частину), Додаток № 1 до договору про споживчий кредит №103540542 від 15.01.2023 (Графік платежів) та Паспорт споживчого кредиту, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених документів (а.с. 7 - 10).

Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» клієнт ОСОБА_1 акцептувала кредитний договір, підписавши його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, який був відправлений їй кредитодавцем на вказаний нею у Анкеті-заяві номер мобільного телефону (а.с. 10 на звороті).

У пункті 1.1. договір про споживчий кредит №103540542 від 15.01.2023 зазначено, що кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти (кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Станом на 15.01.2023 ТОВ «МІЛОАН» () було включене в Державний реєстр фінансових установ та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Таким чином, у порядку, визначеному законодавством, зокрема, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 уклали в письмовій формі в електронному вигляді Договір про споживчий кредит № 103540542 від 15.01.2023 (далі у тексті Кредитний договір).

На підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника, типом кредиту є кредит (пункт 1.1); сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн (пункт 1.2); кредит надається загальним строком на 105 днів з 15.01.2023 і складається з пільгового (15 днів) і поточного (90 днів) періодів (пункт 1.3); датою остаточного погашення заборгованості визначено 30.04.2023 (пункт 1.3.2); комісія за надання кредиту 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1); процентні ставки за користування кредитом нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом: протягом пільгового періоду - за ставкою 2,00% (пункт 1.5.2), протягом поточного періоду за стандартною ставкою 3,00% (пункт 1.5.3); кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 *98 (пункт 2.1).

На підтвердження факту переказу кредитних коштів кредитодавцем позичальнику позивачем долучено до позовної заяви копію платіжного доручення 57655160, дата: 2023-01-15 (а.с. 11).

Факт зарахування коштів у сумі 5000,00 грн на банківський рахунок відповідача 15.01.2023 згідно договору 103540542 підтверджується інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260108/33332-БТ від 14.01.2026, наданою на вимогу суду (а.с. 42).

Не погоджуючись із позовними вимогами у поданому суду відзиві, разом з тим відповідач визнає обставини щодо укладення Кредитного договору та отримання нею кредитних коштів у сумі 5000 грн.

В подальшому ТОВ «МІЛОАН» (Кредитор), з однієї сторони, та ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» (Новий кредитор), з другої сторони, уклали Договір відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023 (далі у тексті Договір відступлення ПВ), згідно з п.1.1 якого на умовах, встановлених цим договором, Кредитор передає (відступає) Новому кредитору за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і боржниками (Портфель заборгованості) (а.с. 12 - 15).

За пунктом 1.2 Договору відступлення ПВ внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, Новий кредитор заміняє Кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості, та відповідно вказаних у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

У пункті 6.2.3 Договору відступлення ПВ обумовлено, що права вимоги переходять до Нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 цього договору, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

У пункті 7.1 Договору відступлення ПВ передбачено, що в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, Новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 781722,87 грн без ПДВ.

У наданому позивачем Витязі з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №98-МЛ/Т від 30.05.2023, який підписано представниками Кредитора та Нового кредитора, зазначено: персональні дані відповідача, номер та дата підписання Кредитного договору 103540542 та 15.01.2023 відповідно, сума виданого кредиту 5000,00 грн, залишок по тілу кредиту 5000,00 грн, загальна сума заборгованості 20950,00 грн (а.с. 17).

Як слідує із платіжної інструкції № 71534 від 30.05.2023, копія якої долучена до позовної заяви, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» сплатило визначену у Договорі відступлення ПВ суму грошових коштів (781722,87 грн) шляхом їх безготівкового переказу на банківський рахунок ТОВ «МІЛОАН» (а.с. 16 на звороті).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені вище правові норми та умови Договору відступлення ПВ, цей договір є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.

Таким чином суд встановив, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором 30.05.2023 перейшло від ТОВ «МІЛОАН» до позивача і останній з цієї дати є новим кредитором у правовідношенні, яке виникло між кредитодавцем та відповідачем на підставі Кредитного договору.

На обґрунтування суми заборгованості за Кредитним договором позивачем надано детальний її розрахунок - відомість ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення, зі змісту якої убачається, що кредитодавець нарахував одноразово комісію в сумі 950,00 грн у день видачі кредиту, а також проценти за період з16.01.2023 по 30.04.2023 включно. Проценти нараховані в загальній сумі 15000,00 грн: за пільговий період (перші 15 днів) за ставкою 2% на суму 1500,00 грн, за поточний період (наступні 90 днів) за ставкою 3% на суму 13500,00 грн (а.с. 30-31).

Суд, перевіривши правильність нарахувань сум процентів та комісії у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони здійснені відповідно до умов укладеного Кредитного договору та чинного законодавства: у розмірі, які передбачені Кредитним договором; суми процентів за користування кредитом нараховані у межах строку кредитування.

Відтак, твердження відповідача про те, що позивач не надав належного, детального та зрозумілого розрахунку суми боргу, спростовуються матеріалами справи.

Зі змісту виписки з особового рахунку за Кредитним договором слідує, що заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 12.11.2025 становить 20950,00, яка складається з прострочених заборгованостей: за сумою кредиту - 5000,00 грн, за процентами 15000,00 грн та за комісією - 950,00 грн.

Суд констатує, що відповідач свого контррозрахунку суми заборгованості і доказів оплати за Кредитним договором суду не надала. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача за Кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною першою статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Окрім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону №1734-VIIIдо загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, положення Закону №1734-VIII передбачають право кредитодавця небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням кредиту.

Уклавши Кредитний договір, відповідач добровільно погодилася з його умовами та зобов`язалася їх виконувати.

Суд встановив, що відповідач, яка отримала кредитні кошти та користувалася ними, не виконала взяті на себе договірні зобов`язання за Кредитним договором - кредит не повернула, проценти за його користування повністю не сплатила, заборгованість за комісією не погасила, чим порушила права позивача як кредитора у спірному правовідношенні.

Щодо аргументів відповідача про те, що нарахування значної суми відсотків, пені і штрафів суперечить ст.18 Закону України «Про споживче кредитування», суд зауважує таке.

Вищезгадана правова норма не визначає нарахування відсотків, пені і штрафів, а врегульовує питання відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит.

Так, відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. У разі якщо особа, яка не є фінансовою установою, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, набуває право вимоги за договором про споживчий кредит у результаті правонаступництва або відповідно до закону, така особа не має права самостійно врегульовувати прострочену заборгованість та зобов`язана залучити до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію. Зазначена вимога не поширюється на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Наведена вище норма забороняє новому кредитору, який набув право вимоги за Кредитним договором, і при цьому не є фінансовою установою, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, самостійно врегульовувати прострочену заборгованість, тобто здійснювати заходи, спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит. Однак, не позбавляє права такого нового кредитора звертатися з позовом до суду з вимогами про стягнення зі споживача (позичальника) кредитної заборгованості.

До того ж, станом на 30.05.2023 ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» () було включене в Державний реєстр фінансових установ та мало чинні ліцензії на надання послуг з факторингу, а також на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Що стосується передбаченого ч.1 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» обов`язку кредитодавця протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору повідомити споживача про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора, то уматеріалах справи відсутні докази виконання ТОВ «МІЛОАН» такого обов`язку.

Разом з тим, згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18).

У цій справі суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 не здійснювала жодних оплат за Кредитним договором ні кредитодавцю, ні новому кредитору (позивачу).

Стосовно покликань відповідача на право суду зменшувати неустойку на підставі ст.551 ЦК України, суд зазначає наступне.

Так, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачена можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов`язання, тобто заходом цивільно-правової відповідальності, що слідує зі змісту положень статті 611 ЦК України.

Також судом може бути зменшений розмір процентів річних від простроченої суми, котрі боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки такі проценти є також заходом відповідальності як і неустойка, штраф (див. пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Суд звертає увагу відповідач на те, що заявлені до стягнення у цій справі суми комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та процентів за кредитним договором НЕ є заходами відповідальності (т.зв. «штрафними санкціями»). Натомість, вони є: обов`язковим платежем за додаткові та супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту (комісія) та платою за «правомірне користування кредитом» (проценти, передбачені статтями 1048, 1054, 1056-1 ЦК України).

Тому, до процентів за «користування кредитом» не застосовні загальні норми про цивільно-правову відповідальність і суд не може зменшувати їх розмір, на відміну від неустойки (пені, штрафу) та процентів річних, нарахованих за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у пунктах 104-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Отже, чинним законодавством не передбачено можливості зменшення судом розміру комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та розміру процентів за користування кредитом.

У звязку з наведеним, суд вважає вищезгадані доводи відповідача безпідставними.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом згідно з платіжною інструкцією № 35356 від 24.11.2025 (а.с. 1).

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

У матеріалах справи міститься Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107, укладений від 01.07.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» (Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (Виконавцем), в особі адвоката Усенка М.І. (а.с. 18 на звороті).

Згідно з Актом №Д/8827 наданих послуг від 12.11.2025, підписаним Клієнтом та Виконавцем, сторони Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 підтверджують факт надання Виконавцем та прийняття Клієнтом послуг відповідно до положень цього договору стосовно відповідача за Кредитним договором, сума наданих послуг складає 8000,00 грн (а.с. 19).

Як убачається із Детального опису наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, АО «Апологет» надало послуги позивачу у справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором, боржник ОСОБА_1 , витративши у загальному підсумку 6 год 30 хв (а.с. 19 на звороті).

Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8000,00 гривень.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд неодноразово висновував те, що при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (див., до прикладу, додаткові постанови Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18, постанову від 05.06.2019 у справі № 922/928/18).

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23.

У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на юридичну допомогу, заявлених до відшкодування, враховує, зокрема, складність цієї справи, а також пропорційність їх розміру до предмета спору.

Ця справа є малозначною (не складною) справою, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором споживчого кредитування; матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є непропорційним до ціни позову, у розумному вимірі.

З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 гривень.

У задоволенні решти заявлених витрат на правничу допомогу слід відмовити як надмірних.

На підставі наведеного вище, статей 207, 512, 514, 525, 526, 629, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України, статей 1, 8, 13 Закону України «Про споживче кредитування», статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», та керуючись статтями 12, 13, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 103540542 від 15.01.2023 в сумі 20950,00 (двадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 (чотири тисячі) гривень.

5. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп.28, 4-ий поверх, .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: В. А. Наумчук