Провадження № 2/192/833/26
10 березня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг б/н від 31 січня 2024 року в сумі 15 396 гривень 94 копійки.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 31 січня 2024 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання банківських послуг б/н (далі - кредитний договір)шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом.
Позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не надавав, на прохання погасити заборгованість не реагував.
У зв`язку з цим, станом на 03 лютого 2025 року у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку чим на підставі положення п.п.5.17 п. 5 розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 03 лютого 2025 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18,5.19 кредит 29 травня 2025 року став у формі «на вимогу».
Позивач посилається на те, що станом 03 квітня 2025 року загальний розмір заборгованості становить 15 396 гривень 94 копійки, яка складається з 13 516 гривень 31 копійка заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту); 1 880 гривень 63 копійки заборгованість за пенею, від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. У позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутністю сторін та винесення заочного рішення (а.с.6 зворот) та згідно поданих клопотань просив суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та за відсутності представника позивача (а.с. 1,2).
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, звідки повістка про виклик до суду повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.59-61,64-66). Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Ухвалою від 10 березня 2026 року було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 31 січня 2024 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Договору про надання банківських послуг. При цьому сторони узгодили, що відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки № НОМЕР_1 у гривні та встановлено кредитний ліміт в розмірі 10 000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом. Строк повернення кредиту не встановлений (а.с.17).
З анкети-заяви відповідача судом з`ясовано, що в ній розміщено дані його паспорта та фото, а також зазначені РНОКПП та номер мобільного телефону (а.с.17). Тобто, ідентифікація відповідача, як позичальника, відбувалася в порядку, визначеному Умовами обслуговування рахунків фізичних осіб, діючими в банку.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 175/4576/14 від 17 липня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За правилами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
З цього випливає, що при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Суд вважає, що надані позивачем при зверненні до суду докази укладення договору дають підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені та комісій.
Згідно наданого суду розрахунку заборгованості за договором б/н від 31 січня 2024 року (а.с.10-12), станом на 03 квітня 2025 року заборгованість за спірним договором складає 15 396 гривень 94 копійки, з яких 13 516 гривень 31 копійка заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту); 1 880 гривень 63 копійки заборгованість за пенею, а факт користування отриманими кредитними коштами підтверджується випискою по карті НОМЕР_1 (а.с.14-16), довідкою про наявність рахунку (а.с.24) та довідкою про розмір встановленого відповідачу кредитного ліміту 09 березня 2024 року в розмірі 500 гривень, який 09 березня 2024 року збільшений до 4 000 гривень та 06 жовтня 2024 року до 10 000 гривень (а.с.25).
Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Виходячи з цього, отримання відповідачем кредиту від банку, використання кредитних коштів на власні потреби, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, що призвело до прострочення тіла кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та його право захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідача, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З урахуванням приведеного вище аналізу суд також приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028 гривень 00 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 48).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 10 березня 2026 року.

Суддя Н. О. Щербина