УХВАЛА

02 березня 2026 року

м. Київ

справа № 947/11677/24

провадження № 61-1979ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» - адвоката Карташова Артема Геннадійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» про визнання незаконною вимоги про сплату заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку та прибудинкової території та за зустрічним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку й прибудинкової території, інфляційних втрат, 3 % річних та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною вимогу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» (далі - ОСББ «Франка 41») до нього про сплату нарахованої заборгованості за управління будинком та прибудинкової території в розмірі 7 629,25 грн; зобов`язати ОСББ «Франка 41» скасувати нараховану заборгованість у розмірі 7 629,25 грн.

ОСББ «Франка 41» звернулося до суду з зустрічним позовом, у якому просило відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , заборгованість за управління будинком та прибудинкової території в розмірі 8 695,34 грн; розподілити судові витрати.

10 грудня 2024 року рішенням Київського районного суду м. Одеси первісний позов задоволено.

Визнано незаконною вимогу ОСББ «Франка 41» до ОСОБА_1 про сплату нарахованої заборгованості за управління будинком та прибудинковою територією в розмірі 7 629,25 грн.

Зобов`язано ОСББ «Франка 41» скасувати заборгованість.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

23 грудня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСББ «Франка 41» задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 скасовано.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСББ «Франка 41» залишено без змін.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСББ «Франка 41» на користь держави судового збору в сумі 3 028,00 грн скасовано.

Звільнено ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 від сплати на користь держави за подання позовної заяви судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

У лютому 2026 року представник ОСББ «Франка 41» - адвокат Карташов А. Г. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, в якій просить їх в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

справи про розірвання шлюбу;

справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що незалежно від того, чи визнавав справу малозначною суд першої чи апеляційної інстанції, такою її може визнати касаційна інстанція, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

У справі предметом первісного позову є вимоги про визнання незаконною вимоги ОСББ «Франка 41» про сплату нарахованої заборгованості за управління будинком та прибудинкової території в розмірі 7 629,25 грн.; зобов`язання ОСББ «Франка 41» скасувати нараховану заборгованість у розмірі 7 629,25 грн.

Предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , в інтересах якого дії законний представник ОСОБА_2 , заборгованості за управління будинком та прибудинкової території в розмірі 8 695,34 грн.

Розмір заборгованості за первісним та зустрічним позовом, який просять скасувати та стягнути сторони в розмірі 7 629,25 грн та 8 695,34 грн відповідно, не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою ( 99 840,00 грн).

Крім того, твердження заявника про те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями під час розгляду інших справ за позовом ОСББ «Франка 41», не підтверджують наявність таких випадків відповідно до положень підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки таке посилання фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи.

Вказує також, що справа має виняткове значення для ОСББ «Франка 41» з огляду на те, що оскільки за співвласниками обліковується заборгованість зі сплати внесків за період з вересня 2021 року до вересня 2023 року, і таких справ про стягнення цієї заборгованості нині в судах шість - може призвести до неможливості стягнення заборгованості, оскільки відмова у відкритті касаційного провадження залишить оскаржувані судові рішення в тому ж вигляді.

У справі, що має виняткове значення для її учасника й може бути допущена до розгляду Верховним Судом у касаційному порядку з метою перегляду судового рішення, мають бути допущені судом першої інстанції порушення закону, які не були усунені судом апеляційної інстанції, або одночасно допущені судом першої та апеляційної інстанцій порушення закону.

Водночас має відбуватися порушення питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотриматися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.

Також особа, яка подає касаційну скаргу в малозначній справі, зобов`язана надати докази та навести доводи на обґрунтування наявності обставин, що є підставою для допуску судового рішення в його справі до перегляду Верховним Судом.

З огляду на викладене заявник не обґрунтував необхідності відкриття касаційного провадження на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої він є.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Водночас використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів висновує про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження в справі № 947/11677/24, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі незначної складності з ціною позову, яка не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» - адвоката Карташова Артема Геннадійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» про визнання незаконною вимоги про сплату заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку та прибудинкової території та за зустрічним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка 41» до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати внесків за утримання будинку й прибудинкової території, інфляційних втрат, 3 % річних.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська