Справа № 643/645/26
Провадження № 2/643/3472/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Вишнякової Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2026 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду, через систему «Електронний суд», із позовом про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ним двадцяти трьох років.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2006 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2023 року шлюб між нами розірвано. Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на її утриманні. 21.03.2025 Салтівським районним судом міста Харкова винесено судовий наказ № 643/4434/25 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цією заявою, тобто з 20.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти по вищезазначеному судовому наказу утримані з заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до повноліття дитини ОСОБА_3 27.12.2025. Відповідач проходить військову службу у Збройних силах України та має фінансове забезпечення. Після повномасштабного вторгнення вона разом із спільним з відповідачем сином тимчасово перебувають за кордоном у місті Рига, Латвія. Син ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 01.09.2023 р. є студентом денної форми навчання в Ризькому державному технікумі в Латвійській Республіці. Таким чином, син ОСОБА_3 досяг повноліття, перебуває на її утриманні, навчається в Ризькому державному технікумі в Латвійській Республіці, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач має постійний дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, мобілізований, може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 річного віку. Такий розмір аліментів є розумним та таким, що забезпечить мінімальні потреби спільної дитини.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 19.01.2026 позов залишено без руху.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 29.01.2026, продовжено процесуальний строк позивачу ОСОБА_1 для усунення недоліків за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання на п`ять днів з дня отримання цієї ухвали суду.

Ухвалою суду від 05.02.2026 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач відзив на позов не подав.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 .

З витягу з реєстру територіальної громади від 06.01.2026 та Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 16.01.2026 вбачається, що позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з наданих позивачем копій Дозволів на проживання, у перекладі з латиської мови на українську, з 24.03.2025 ОСОБА_1 отримала тимчасовий захист у Латвії, а ОСОБА_3 отримав тимчасовий захист у Латвії з 19.03.2025.

Відповідно копії довідки Ризького державного технікуму від 23.01.2026, яка додана позивачем до позову, у перекладі з латиської мови на українську, ОСОБА_3 , у 2025/2026 навчальному році навчається на ІІІ курсі денної форми навчання Ризького державного технікуму. Під час навчання здобуде повну загальну середню освіту. Тривалість навчання 4 роки, у період навчання отримує стипендію з державного бюджету. Завершення навчання заплановано на 30.06.2027.

Крім того, Ризьким державним технікумом на ім`я ОСОБА_4 01.09.2023 було видано свідоцтво про навчання на денному відділені, яке дійсне до 30.06.2027.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідь на запит у електронному вигляді від 06.01.2026, вбачається, що з січня 2025 року по грудень 2025 року, відсутні відомості про дохід у ОСОБА_1 .

Згідно з ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст.79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 910/4473/17.

Довідка від 23.01.2026 Ризького державного технікуму, дозволи на проживання та Свідоцтво про навчання ОСОБА_3 на денному відділені у перекладі з латиської мови на українську мову, здійснені перекладачем Верещагіною Н.В., справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. Таким чином, довідка від 23.01.2026 Ризького державного технікуму, дозволи на проживання та Свідоцтво про навчання ОСОБА_3 на денному відділені є належними та допустимими доказом по справі.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як на тому наголошено у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 337/642/22, від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання.

Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо).

Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі.

Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання, тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В той же час, законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, син сторін ОСОБА_3 є студентом Ризького державного технікуму. У зв`язку з навчанням у технікумі ОСОБА_5 об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що останній повинен харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, оскільки він на даний час не спроможний себе забезпечити, то саме на батьків покладається такий обов`язок. Разом з тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 отримує стипендію з державного бюджету.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно довідки Ризького державного технікуму від 23.01.2026, завершення навчання заплановано на 30.06.2027, підстави для стягнення аліментів після спливу строку навчання відсутні.

При визначенні аліментів суд врахував майновий стан відповідача та наявність доказів про продовження повнолітнім сином навчання, що свідчить про його потребу в отриманні матеріальної допомоги від обох батьків, вік дитини, отримання сином стипендії з державного бюджету, рівний з батьком обов`язок матері надавати повнолітній дитині матеріальну допомогу та відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження розміру понесених позивачкою витрат пов`язаних з навчанням повнолітньої дитини, вважає достатнім визначити аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини доходу відповідача, щомісячно, до закінчення навчання 30.06.2027 (згідно довідки), але не довше як до досягнення ним 23 років, що на переконання суду, буде достатнім та не поставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20грн.

Керуючись ст.ст.4,12,76,81,89,141,235,259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 14.01.2026 і до закінчення навчання (30.06.2027 рік), але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 1331грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.03.2026.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.М. Довготько