Справа №:2-2671/2010
Провадження №: 6/755/193/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» про заміну стягувача його правонаступником у виконавчих листах №2-2671/2010, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», -

у с т а н о в и в:

21.11.2025 року заявник звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, у якій просить замінити первісного стягувача на його правонаступника - ТОВ «ВІН ФІНАНС» у виконавчих листах №2-2671/2010.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 18.06.2010 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2-2671/2010 про стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором №0 від 14.11.2006 року. 18.09.2019 року було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №1930/К між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №0 від 14.11.2006 року. 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом №55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства, тому станом на дату звернення із даною заявою, право вимоги належить саме ТОВ «ВІН ФІНАНС». Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. У зв`язку з такою зміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно вимог до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заявника в судове засідання не з`явився, у змісті заяви про заміну стягувача міститься клопотання заявника про розгляд справи за відсутності представника.

Боржниця ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що у 2006 році її чоловік отримав кредит, а вона виступила поручителем по цьому кредиту. Спочатку подружжя справно сплачувало кредит, але потім настала фінансова криза, банк підняв оплату кредиту і сплачувати такий кредит стало неможливо. У 2010 році було конфісковано автомобіль, який був в заставі банку по кредиту за виниклу заборгованість. В 2012 році подружжя звернулось до банку та організації, яка здійснювала конфіскацію автомобіля, з метою викупити цей ТЗ, але автомобіль не змогли віднайти, ТЗ було оголошено у розшук, але так і не віднайдене. Боржниця зазначає, що не визнає наявності у неї боргу, оскільки автомобіль був конфіскований за борги і його так і не знайшли, а тому боржниця вважає, що нікому нічого не винна.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши зміст заяви про заміну стягувача у виконавчих листах до додатки до неї, вислухавши пояснення боржниці, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2010 року у справі №2-26712/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 14.11.2006 року в сумі 11819 дол. США 62 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.04.2010 року становить 93688,25 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» судові витрати у загальній сумі 1056,81 грн.

Як убачається зі змісту довідкового листа до справи, 03.08.2010 року представник позивача отримав два виконавчі листи у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2016 року, замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2010 року у цивільній справі № 2-2671/10 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

18.09.2019 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір №1930/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого:

- 1.1. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, як виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього Договору; право оскаржувати недійсність або припинення Прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядку; право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника Прав вимоги та/або кредитора за правами вимоги, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців боржників, тощо; право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації боржника, на підставі цього договору; право набутих у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку №1 до цього договору або отримання грошових коштів/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів тощо; інші права, що пов`язані або випливають із Прав вимоги;

- 1.2. Покупець сплачує Продавцю за Права вимоги грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку визначених цим Договором;

- 1.3. Права вимоги вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього Договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, зокрема, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право вимоги за договором кредиту №0 укладеним 14.11.2006 року з боржником ОСОБА_2 .

Згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» змінило свою назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Водночас у цій справі суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача, ураховуючи наступне.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Стаття 442 ЦПК України передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За положеннями ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Із матеріалів справи убачається, що виконавчі листи у справі №2-2671/2010 були видані попередньому стягувачу 03.08.2010 року, а за даними АСВП судом встановлено, що стосовно боржниці ОСОБА_1 будь-які виконавчі провадження, в тому числі завершені, відсутні, а стосовно боржника ОСОБА_2 виконавче провадження НОМЕР_1 від 04.10.2016 року (у якому стягувачем було ПАТ «Дельта Банк»), завершене.

Наведене дає суду підстави для висновку, що строки пред`явлення виконавчих листів, які були видані у справі №2-2671/2010, і у яких заявник просить замінити стягувача, спливли. Доказів зворотного заявник суду не надав і у своїй заяви не ставить питання про поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання.

У своїй постанові від 22.01.2025 року в справі справі №207/3019/17 Верховний Суд зазначив таке:

- Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру;

- Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду;

- Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України);

- Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню;

- Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень;

- Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

- Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом;

- За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах ;

- Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником;

- Відповідно до частин першої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження;

- Тож, оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, то якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження;

- На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України;

- Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства;

- Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17;

- Водночас варто звернути увагу і на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу;

- Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим;

- Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва;

- Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва;

- Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження№ 14-197цс21, пункти 127- 130).

У Постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі №2-7763/10 також вказано, що ВП ВС дійшла висновку, що заміна сторони виконавчого провадження як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення. Відтак Велика Палата ВС вирішила, що у випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження немає й підстав для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання немає і підстав для процесуального правонаступництва.

Оскільки із матеріалів цієї справи вбачається, що строки пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання закінчились і у своїй заяві заявник не ставить питання про поновлення відповідних строків, відсутні підстави для заміни стягувача у виконавчих листах, оскільки така дія суду не призведе до можливості примусового виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 442 ЦПК України, ст. 512-514, 516 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» про заміну стягувача у виконавчих листах №2-2671/2010, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 13.03.2026 року.

Суддя -