Справа №403/126/26 провадження № 2-н/403/29/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року с-ще Устинівка

Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області Атаманова С.Ю., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В:

Заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника ОСОБА_1 на його користь заборгованості за спожитий природний газ за період з червня 2024 року по січень 2026 року у розмірі 3561 грн. 61 коп..

Дослідивши заяву ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про видачу судового наказу та додані до неї копії документів на підтвердження обставин, якими заявник обгрунтовує свої вимоги, приходжу до висновку про наявність передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення із боржника заборгованості за спожитий природний газ, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень п.1 ч.2, ч.3 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку наказного провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу.

За змістом пунктів 4, 5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони грунтуються; перелік доказів, якими заявник обгрунтовує вказані обставини.

До заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній формі), за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги (пункти 3, 4 ч.3 ст.163 ЦПК України).

Отже, правила п.п.3, 4 ч.3 ст.163 ЦПК України щодо обовязкового додавання копії договору, укладеного в письмовій формі, виходячи зі змісту заявлених відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України грошових вимог, а також доказів на їх обгрунтування, спрямовані на забезпечення безспірного характеру наказного провадження, а тому захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Доказів укладення ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з боржником ОСОБА_1 договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом її заявочного приєднання до умов такого договору (п.2 розділу ІІІ «Правил постачання природного газу», затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496) заявником до суду надано не було.

Доказів приєднання боржника ОСОБА_1 з 01 листопада 2018 року до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом фактичного споживання нею природного газу, що додатково підтверджується його оплатою (як зазначено в заяві про видачу судового наказу), суду також надано не було, оскільки виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 охоплює відомості виключно за період з травня 2024 року по січень 2026 року.

Суддею встановлено, що на обгрунтування заявленої вимоги представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» посилається на те, що на умовах договору постачання природного газу побутовим споживачам заявник постачав природний газ, а боржник ОСОБА_1 отримувала та використовувала його для власних потреб, будучи зобов`язаною оплачувати вартість використаного природного газу щомісячно відповідно до діючих тарифів.

Відповідно до п.33 розділу ІІІ «Правил постачання природного газу», затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правил, в редакції, що діяла на початок визначеного заявником періоду заборгованості споживача), постачальник має право безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутового споживача, для перевірки показань фактично використаних побутовим споживачем обсягів природного газу; проводити разом із побутовим споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.

Відповідно до п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходить через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) обліку.

Суддею встановлено, що у виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 наявні відомості про показники лічильника, встановленого на належному їй, як побутовому споживачу, об`єкті (будинку АДРЕСА_1 ), виходячи з яких ТОВ «ГК «Нафтогаз України» був визначений щомісячний обсяг використаного споживачем газу та його вартість.

Зазначений розрахунок також містить посилання на визначення об`єму споживання газу за даними оператора ГРМ.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження встановленого постачальником станом на січень 2026 року обсягу використаного споживачем ОСОБА_1 природного газу (за показником лічильника 8998,66 куб.м.), в тому числі і даних оператора ГРМ, представником ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до заяви про видачу судового наказу додано не було.

За змістом ч.ч.5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, додана до заяви про видачу судового наказу роздруківка з особового рахунку - фінансового стану споживача ОСОБА_1 , яка фіксує визначений заявником розмір заборгованості, не може оцінюватися, як належний та допустимий доказ на її підтвердження, з огляду на відсутність доданих до заяви інших доказів, на підставі яких вказана заборгованість була визначена ТОВ «ГК «Нафтогаз України», зокрема даних оператора ГРМ.

За встановлених обставин в їх сукупності, з урахуванням не надання заявником ТОВ «ГК «Нафтогаз України» письмових доказів, що вказують на правильність та безспірність наданого ним розрахунку заборгованості, в тому числі і на підтвердження об`єму спожитого газу за об`єктом побутового споживача ОСОБА_1 , приходжу до висновку про відмову у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.95, 160, 161, 163, 165, 258, 260, 261, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 3561 грн. 61 коп..

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, після усунення її недоліків.

Розяснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Копію ухвали направити заявнику на адресу, зазначену у заяві про видачу судового наказу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя С.Ю.Атаманова