Справа № 638/8756/20
Провадження № 2-др/638/18/26
04 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,
за участю секретаря: Кирилішиної М.О.,
з участю представника відповідача: Шахової О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» про припинення зобов`язання, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та стягнення завданих збитків,-
23.06.2025 року у даній цивільній справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» про припинення зобов`язання, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та стягнення завданих збитків задоволено.
28.07.2025 року до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.12.2025 року знято з апеляційного розгляду цивільну справу №638/8756/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.06.2025 року у даній справі та цивільну справу направлено до Шевченківського районного суду м. Харкова для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив:
1) визнати припиненим зобов`язання за договором про іпотечний кредит №2538 від 12.08.2008 року зі змінами та доповненнями до нього, що був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 ;
3) стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 2990025,97 грн та суму завданої моральної шкоди у розмірі 126275,00 грн, а всього стягнути 3116300,97 грн;
4) вирішити питання щодо судових витрат.
Таким чином, вимогу ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за договором про іпотечний кредит №2538 від 12.08.2008 року зі змінами та доповненнями до нього, що був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , судом першої інстанції не вирішено.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги не ухвалено рішення.
Отже, суд вбачає наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у зв`язку з тим, що стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява з проханням провести судове засідання за його відсутності та просить ухвалити додаткове рішення щодо вимоги про визнання припиненим зобов`язання за договором про іпотечний кредит №2538 від 12.08.2008 року зі змінами та доповненнями до нього, що був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , яку просить задовольнити.
Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» Шахова О.І. заперечувала проти ухвалення додаткового рішення у справі та просила відмовити у задоволенні.
Суд, вислухавши думку учасника справи, дослідивши матеріали справи в цілому, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і для вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.
Так, з мотивувальної частини рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 23.06.2025 року по даній справі вбачається, що ухвалюючи рішення, суд надавши оцінку показам свідків та іншим доказам у справі, вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом у мотивувальній частині рішення наведені мотиви свого рішення.
Зокрема, судом надано оцінку діям позивача та відповідача по добровільному врегулюванню спору з погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед банком і припинення зобов`язання за договором про іпотечний кредит №2538 від 12.08.2008 року зі змінами та доповненнями до нього, що був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 .
Судом зокрема, встановлено, що 12.08.2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №2538, відповідно до якого Банк надав позичальнику споживчий кредит у сумі 197 460 доларів США на придбання трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 , з кінцевим терміном погашення заборгованості до 11.08.2028 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, 12.08.2008 р. між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №3142, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 , що належала йому на праві приватної власності.
19 грудня 2011р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №2538. Умовами додаткової угоди було передбачене суттєве скорочення терміну остаточного повернення кредитних коштів, а саме з 11.08.2028 на 19.12.2011р. Тобто, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості припадав на дату укладення сторонами цієї додаткової угоди.
Відповідач не заперечував тієї обставини, що скорочення терміну повернення кредитних коштів було пов`язано з наданням права банку, як кредитору за договором про іпотечний кредит №2538 та іпотекодержателю за іпотечним договором №3142, після укладення таких змін вимагати від позичальника ОСОБА_1 погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору та при цьому звернути стягнення по іпотечному договору на предмет іпотеки, яким була квартира, що належала на праві власності ОСОБА_1 , як на тому наголошував позивач.
Однак, відповідач заперечував факт досягнення з позивачем домовленості про добровільне врегулювання спору, хоча не надав суду будь-яке пояснення цій обставині, яке дозволило б зробити висновок, що укладення угоди від 19.12.2011 року відповідало інтересам позивача, як позичальника та іпотекодержателя з інших причин, окрім наведених позивачем.
Суд надав оцінку показам допитаних свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та подальшим подіям, які мали місце у правовідносинах позивача та відповідача.
Як вбачається з рішення суду від 27.08.2013 відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги банку в повному обсязі.
Вказаним судовим рішенням було встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки квартири АДРЕСА_3 шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» за ціною, визначеною на підставі оцінки суб`єктом оціночної діяльності, з наданням банку права отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вказане судове рішення від 27.08.2013 року не оскаржувалось і набрало законної сили.
Як вбачається з рішення суду банк просив і суд встановив спосіб реалізації, не пов`язаний з реалізацією іпотечного майна на прилюдних торгах, а надав право продажу предмету іпотеки банку від свого імені будь-якій особі.
Як було встановлено судом, банком так і не було здійснено реалізацію іпотечного майна від свого імені іншій особі, таке право за згодою банка та ОСОБА_1 було надано власнику квартири, тобто ОСОБА_1 , що не оспорювалося сторонами в цій справі та підтверджується письмовими доказами, зокрема витягами з протоколу засідання кредитного комітету філії Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» за №182-7 від 21.11.2013 року, №160-6 від 18.10.2013 року, №150-4 від 04.10.2013 року, офіційними листами банку від 22.11.2013 року направленими на адресу ОСОБА_1 , від 22.11.2013 року №11/1-2/07-1470 направленого на адресу приватного нотаріуса ХМНО Гібадулової Л.А., листом позивача від 22.11.2013 року направленого на адресу покупця ОСОБА_4 .
Такий продаж був здійснений за ціну в сумі 754 000,00 грн., що було еквівалентно 100 000,00 доларів США, яку сторони визначили на підставі звіту про оцінку майна №1-0310/1, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Інвестиційно-консалтингова компанія «Проконсул» від 03.10.2013 року, яка була погоджена з банком та визнана справедливою, про що зазначено в витягах з протоколу засідання кредитного комітету філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», що також не оспорювалося відповідачем.
В усіх зазначених листах і рішеннях кредитного комітету банку, зазначено саме про добровільну реалізацію предмету забезпечення кредиту з метою направлення всіх отриманих від продажу коштів у рахунок погашення заборгованості на рівні не менше, ніж 754 000, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ дорівнювало 100 000, 00 доларів США. Також, акцентовано увагу на тому, що запропонований порядок врегулювання спору шляхом добровільного продажу предмету іпотеки є найбільш прийнятним за існуючих обставин і вигідним для банку.
Вказані обставини, на думку суду, свідчили про добровільний характер врегулювання спору з погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед банком. При цьому, як було встановлено, 22.11.2013 року ОСОБА_1 перерахував у повному обсязі грошові кошти, що були ним отримані від продажу квартири, що також не заперечувалося відповідачем.
Про добровільний характер врегулювання спору свідчила й та обставина, що листом Філії Харківського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 22 листопада 2013 року №11/1-2/07-1470, адресованого приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 банком було повідомлено, що у зв`язку з добровільною реалізацією заставленого майна, яке є предметом Іпотечного договору №3142 від 12.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №8680, згідно Договору купівлі-продажу, банк просить зняти заборону відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 та є предметом вказаного іпотечного договору, а саме: квартири АДРЕСА_4 , та просить виключити записи стосовно заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При цьому, дослідженням змісту Іпотечного договору №3142 від 12.08.2008 року судом встановлено, що відповідно до пункту 4.4. цього договору право іпотеки припиняється виконанням у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що підставою зняття заборони відчуження квартири стало виконання належним чином ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором на умовах, які були погоджені з банком.
Отже, відкриті та офіційні дії уповноважених осіб банку, вказували на те, що між банком та ОСОБА_1 була досягнута домовленість по добровільному врегулюванню погашення кредитної заборгованості. Воля банка як юридичної особи була направлена на отримання від позичальника ОСОБА_1 грошових коштів в обумовленому розмірі, еквівалентному 100 000,00 доларів США, що на час подій було вигідним для банку. Суд вважає, що швидке погашення заборгованості по договору кредиту в розмірі, погодженому сторонами, який хоча і не покривав усієї суми кредиту, однак виходячи з принципу свободи договору, передбаченого статтею 6, 627 ЦК України, влаштовував обидві сторони, тому така домовленість про добровільне врегулювання стала підставою для зняття заборони з іпотечного майна, яке за умовами договору було можливо у разі виконання основного зобов`язання.
При цьому, суд позбавлений можливості надавати оцінку будь-яким економічним розрахункам такої угоди, адже відповідно до принципу свободи договору сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні його умов.
Судом також враховано, що в даних правовідносинах позивач був споживачем послуг банку, тобто більш слабкою стороною, що вимагало прозорості та відкритості дій з боку банка та його уповноважених осіб, надання повної інформації в кредитних правовідносинах.
При цьому, суд відхилив заперечення відповідача й щодо пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, оскільки суд погоджується з позивачем, що правовідносини між банком і споживачем кредитних послуг, яким є позивач, були триваючими, розтягнутими в часі, адже на протязі всього періоду, починаючи з 22.11.2013 року до 20.05.2020 рік між сторонами відбувались перемовини та уповноважені особи банка запевняли позивача у виконанні своїх зобов`язань та списанні залишку заборгованості в найкоротші терміни на виконання досягнутої між ними раніше домовленості, проте відповідачем порушено майнові права позивача.
За таких підстав, суд відхиляє зауваження банка про відсутність домовленості з добровільного врегулювання та відсутність підстав для припинення зобов`язань ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, оскільки під час ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.06.2025 року, судом першої інстанції не було вирішено позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за договором про іпотечний кредит, тому наявні всі підстави для ухвалення додаткового рішення, яким вказана вимога підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України,
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» про припинення зобов`язання, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та стягнення завданих збитків.
Позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за договором про іпотечний кредит №2538 від 12.08.2008 року, зі змінами та доповненнями до нього, що був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 задовольнити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку додаткове рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Повний текст додаткового рішення виготовлено 13.03.2026 року.
Головуючий суддя: