Справа № 2-6200/11
Провадження № 2-зз/201/17/2026
УХВАЛА

10 березня 2026 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (наразі Соборний районний суд міста Дніпра) перебувала цивільна справа № 2-6200/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

До суду 19 лютого 2026 надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року по цивільній справі № 2-14297/2010 (2-6200/2011).

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що на підставі вжитих ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року по даній цивільній справі було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно зі здійсненням його опису та грошові кошти на всіх рахунках, що належать ОСОБА_1 .. В своїй заяві вказує, що підстави для продовження дії заходів забезпечення позову відпали, спливли строки передбачені ст. 158 УПК України, таке тривале обмеження є порушенням прав особи на вільне розпорядження своїм майном. Жодних виконавчих проваджень, щодо ОСОБА_1 немає. На підставі цього просять скасувати заходи забезпечення позову.

Заявник та його представник подали до суду заяву слухати заяву без їх участі, просять їх клопотання задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не сповістили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року було у межах заявлених позовних вимог у розмірі 175 825,16 грн. накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно зі здійсненням його опису та грошові кошти на всіх рахунках, що належать: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ); Товариству з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» (Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, буд. 21, кв. 61, ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ); ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпра від 08 лютого 2011 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Автотрейд», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 107197 від 08 лютого 2008 року 175 625,16 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 , ТОВ «Автотрейд», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 107197 від 08 лютого 2008 року в розмірі 200,00 грн. та вирішено питання про солідарне стягнення з відповідачів судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрат на ІТЗ в розмірі 120,00 грн.

Таким чином рішення у справі набрало законної сили та є остаточним.

Відповідно до статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина 7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частина 8). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина 9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10).

Оскільки з моменту ухвалення остаточного рішення суду вже пройшов тривалий час, і у Позивача були всі можливості реалізувати вказане рішення, доказів протилежного суду надано не було, то строки передбачені статтею 158 ЦПК України спливли.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом. Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Судом встановлено, що жодних відкритих виконавчих проваджень, щодо ОСОБА_1 немає. Матеріали справи не містять і доказів, щодо взагалі пред`явлення виконавчого листа до виконавчої служби, щодо виконання Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2011 року.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). За пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до набрання 05 жовтня 2016 року чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження») пропуск встановленого строку пред`явлення документів до виконання визначався як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Тобто за межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.

Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.

Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року по справі № 754/511/23).

Тобто більше 16 років Позивач по даній справі жодних дій, щодо виконання рішення суду по даній справі не вчиняв.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (зокрема приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

З огляду на те, що судове рішення, для забезпечення виконання якого було накладено спірний арешт на майно заявника, не перебуває на примусовому виконанні близько 16 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого сплив та не був поновлений, подальше накладення арешту на майно заявника не переслідує законну мету, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та непропорційно обмежує права заявника, тривалий час позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.

Зазначений правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у справі № 751/9335/24 та від 26 листопада 2025 року у справі № 766/8488/24 (провадження № 61-12588св25).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Суд погоджується з позицією заявника, що скасування заходів забезпечення позову в цій справі не порушує прав позивача, оскільки забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, проте, в цій справі розгляд справи закінчено вже більше 16 років тому, продовження дії заборони у вигляді арешту такий тривалий час порушує права заявника на вільне розпорядження своїм майном.

Щодо набрання цією ухвалою законної сили, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

При цьому, тлумаченняст.261 ЦПК України з урахуванням принципу розумності та «методу чесного читання» свідчить, що у ч.1ст.261 ЦПК України передбачено загальне правило для всіх судових рішень, які постановлюються у формі ухвали. Ухвала суду набирає законної сили за правилами, передбаченим для рішення суду (ст.273 ЦПК України), тільки в тому випадку, коли для конкретного виду ухвал це прямо передбачено процесуальним законом (ст.460,479,480,487 ЦПК України).

Можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції при цьому значення не має і на момент набрання нею законної сили не впливає.

Аналогічні висновки щодо строку і порядку набрання ухвалами законної сили наведені у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 910/6543/18, від 30.03.2020 у справі № 910/6543/18, від 13.04.2022 у справі № 580/3356/20, від 12.01.2023 у справі № 761/13085/14-ц, від 30.01.2023 у справі № 501/3311/21 та від 14.03.2024 у справі № 824/2/22, які в силу положень, передбачених ч.4ст.263 ЦПК України, необхідно враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі, яка розглядається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158,258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року в цивільній справі № 2-14297/2010 (2-6200/2011) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, якою у межах заявлених позовних вимог у розмірі 175 825, 16 грн. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно зі здійсненням його опису та грошові кошти на всіх рахунках, що належать: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Скасувати заборону на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у виді арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про обтяження № 6193907 (спеціальний розділ), обтяжувач Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10715589, 14.01.2011 14:48:51).

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 261 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев