КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4230/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №752/5518/24

12 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кочукова Дмитра Геннадійовича на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи,до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 05 лютого 2024 року, о 07 год. 50 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «NissanPickup», д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу будинку № 148-А на вул. Ак. Заболотного в м. Києві здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, що спричинило механічні пошкодження транспортному засобу марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року в справі № 752/2968/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Позивач зазначав? що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 363 004,50 грн, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 15 лютого 2024 року, складеним експертом ОСОБА_4 . Задля отримання звіту він оплатив виконавцю 2 500 грн.

Відповідно до довідки від 29лютого 2024 року № 159/8045, виданої Територіальним сервісним центром МВС № 8045, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 29 лютого 2024 року автомобіль «Nissan Pickup», державний номерний знак НОМЕР_1 , на реєстраційному обліку не значиться.

Відповідно до даних отриманих від МТСБУ за запитом на 11 березня 2024 року поліс на транспортний засіб № НОМЕР_1 не знайдено.

За наслідками розгляду звернення позивача до МТСБУ останнє виплатило йому регламентну виплату в максимальному розмірі в сумі 160 000,00 грн.

Однак, вказана регламентна виплата не покриває повного розміру завданої шкоди, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди і регламентною виплатою, яка становить 203 004,50 грн, з розрахунку: 363 004,50 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу)-160 000 грн (регламентна виплата, здійснена МТСБУ).

Крім того, автомобіль позивача зазнав пошкоджень у такій мірі, що не міг самостійно покинути місце дорожньо-транспортної пригоди, а тому позивач вимушений був понести витрати на евакуацію транспортного засобу у сумі 1 150 грн.

В зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, пережитим жахіттям аварії, неможливістю користування у майбутньому автомобілем, він зазнав моральних страждань, що полягаютьу погіршенні сну, душевнихстражданнях, втраті впевненості у собі та свої можливостях, невизначеністю у майбутньому, так як аварія повністю змінила хід його життя та щоденний графік, він повинен витрачати більше часу на виконання тих самих завдань як і раніше, розмір моральної шкоди позивачоцінив у 15 000,00 грн.

З урахуванням наведених обставин, зменшивши розмір позовних вимог на підставі заяви від 20 червня 2024 року, позивач Гунченко Дмитро Георгійович просив суд:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 203 004 грн 50 коп.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на евакуацію транспортного засобу у сумі 1 150 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати з оплати звіту у сумі 2 500 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 203 004,50 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 2500 грн витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження, 1 150 грн витрат, понесених на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатора), а також 5 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 2 120,50 грн судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.08.2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кочуков Дмитро Геннадійович подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким взадоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.Стягнути з Позивача ОСОБА_2 на рахунок відповідача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати - відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 25 000 грн, витрати на оплату судових зборів в сумі 4 005,7 грн та сервісних зборів (комісії банку) в сумі 72,10 грн.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не отримував ні позовної заяви з додатками на обґрунтування вимог, ні повісток з суду, ні інших викликів до суду. Про судове засідання Голосіївського районного судум.Києва 27 серпня 2024 року, в якому розглядався вищезазначений позов та було прийнято заочне рішення у справі, як і про інші засідання, відповідач належним чином повідомлений не був.

Відповідач підтверджує, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але у зв`язку із службою в Збройних силах України та виконанням бойових завдань на півдні на сході країни він майже не буває вдома за зазначеною вище адресою. Судові повістки ОСОБА_1 жодного разу не вручалися, повідомлення з пошти також не надходили, тому відповідач у справі ОСОБА_1 ніяк не міг знати про те, що в Голосіївському районному суді міста Києва розглядається позов відносно нього.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 був позбавлений можливості знати про дату, час і місце судового засідання, позбавлений можливості надати необхідні заперечення, міркування та докази на спростування позовних вимог тому що не був повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом.

По суті вирішення справи судом першої інстанції сторона відповідача зазначає, що дійсно з вини відповідача сталася ДТП в результаті якої належний позивачу автомобіль «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. ОСОБА_1 вказану постанову суду не оскаржував, свою провину у скоєнні правопорушення, яке призвело до ДТП, визнав.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України та має статус учасника бойових дій, а згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.13.1.) учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності на території України. І саме тому Моторно-транспортне страхове бюро України виплатило ОСОБА_7 страхове відшкодування за шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , в розмірі 160 000 грн.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди сторона відповідача зазначає, що заявлена позивачем вимога не відповідає «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159), згідно з п.8.2.

Сторона відповідача вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , згідно наданого позивачем в якості доказу звіту складає 498 806 грн, тобто, ринкова вартість автомобіля, а не 363 004,50 грн, як вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, як зазначає позивач.

Крім того, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

За вказаним принципом, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. А у разі відшкодування ринкової вартості автомобіля «Hyndai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 , про що просить позивач у своєї позовній заяві, відповідач отримує справо на передачу йому залишків транспортного засобу, або на їх вартість.

У справі, яка переглядається, передати залишки знищеного автомобіля «Hyndai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 відповідачу неможливо, оскільки позивач здійснив ремонтно-відновлювані роботи автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , та продав в липні 2024 року у відремонтованому стані іншому власнику. А питання щодо ринкової вартості залишків автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , після отримання механічних пошкоджень внаслідок ДТП у звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу» від 15.02.2024року, складеному спеціалістом Лепіска О.М. та наданому до справи в якості доказу, не розглядалося, інших документів для встановлення вартості залишків автомобіля позивачем до суду не надано.

До того ж, аналіз положень ст. 22 та ст. 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Позивачем до суду не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля «Hyndai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 , а тому сторона відповідача вважає необґрунтованими вимоги про стягнення матеріальної шкоди з відповідача та просить відмовити в їх задоволення в повному обсязі.

На переконання сторони відповідача, сума 160 000 грн, яку отримав позивач від МТСБУ, є достатньою для проведення ремонтно-відновлюваних робіт автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , після спірної ДТП.

Щодо стягнення моральної шкоди сторона відповідача зазначає, що рішення суду першої інстанції про стягнення 5000 грн моральної шкоди в спірній ситуації є непереконливим, необґрунтованим та такими, що не відповідає нормам закону.

Більш того, позивач в позовній заяві взагалі не зазначає, які саме моральні страждання йому завдані, в чому вони полягають, не надає жодного доказу цих моральних страждань. Також відсутні належні та допустимі докази на обґрунтування стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди завданої ДТП.

Щодо судових витрат сторона відповідача зазначає, що на момент подання вказаної апеляційної скарги відповідач планує понести судові витрати у сумі 25 000 грн, які складаються зі складання, подання до Голосіївського районного суду міста Києва заяви про перегляд заочного рішення, складання адвокатських запитів, складання апеляційної скарги на ухвалу від 02.12.2024 року про визнання заяви неподаною, участь у судових засіданнях Голосіївського районного суду міста Києва та представництво інтересів відповідача, складання апеляційної скарги на заочне рішення суду від 27.08.2024 року, відправки учасникам справи відповідних копій в якості представника відповідача з розрахунком 3000 грн за одну годину. Крім того, відповідач поніс витрати зі сплати судового збору за подання двох апеляційних скарг в сумі 605,50 грн та 3400 грн, сплати сервісного збору (комісії банку) - 10,90 грн та 61,20 грн, а разом - 4077,60 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кочуков Дмитро Геннадійович повністю підтримав доводи апеляційної скраги та просив скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Дейнегін Сергій Миколайович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скраги заперечував, посилаючись на їх безпідставність, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.02.2024 року, приблизно о 07 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Nissan Pickup», державний номерний знак НОМЕР_1 , поблизу будинку №148-а по вулиці Академіка Заболотного в місті Києві, порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме - не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткенння з транспортним засобом «Hyundai»,державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

ОСОБА_1 свою винуу даній ДТП визнав.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року в справі № 752/2968/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

З місця ДТП транспортний засіб «Hyundai»,державний номерний знак НОМЕР_2 , було забрано евакуатором на оплату послуг якого позивачем понесено витрати усумі 1 150 грн.

Згідно даних МТСБУцивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки «NissanPickup», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП (05.02.2024року) застрахована не була.

Згідно звітупро визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 за результатами незалежної оцінки вих. № 20068 від 15.02.2024 року, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Hyundai»,державний номерний знак НОМЕР_2 , складає - 536 264,70 грн; ринкова вартість КТЗ складає - 498 806,40 грн; вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коофіцієнта фізичного зносу - 363 004,50 грн. Отже, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, тобто, 498 806,40 грн.

За наслідками розгляду звернення позивача до МТСБУ, останнє виплатило йому регламентну виплату в максимальному розмірі в сумі 160 000,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і регламентною виплатою, яка становить 203 004,50 грн, з розрахунку: 363 004,50 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу)-160 000 грн (регламентна виплата, здійснена МТСБУ).

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн; витрати на евакуацію транспортного засобу у сумі 1 150 грн; витрати з оплати звіту у сумі 2 500 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції вказав на те, що жодних доказів на спростування зазначеної у звіті за результатами незалежної оцінки вих. № 20068 від 15.02.2024 року вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять і стороною відповідача суду не представлені.Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача 203 004,50 грн з розрахунку: 363 004,50 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу) -160 000,00 грн (регламентна виплата, здійснена МТСБУ).

Крім того, на користь позивача з відповідачапідлягає стягненню 1 150 грн витрат, понесених на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатора), що підтверджується чеком № від 05.02.2024 року, в якості відшкодування завданої майнової шкоди.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, наслідки протиправних дій відповідача (з вини відповідача був фактично знищений належний позивачу автомобіль),виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку із зібрання доказів у справі позивачем понесенні судові витрати у виді оплати вартості проведеної експертизи в сумі 2 500 грн, які також підлягають стягненню з відповідача.

Суд апеляційної інстанції не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року не відповідає.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожна особа має право на справедливий та публічний розгляд своєї справи в розумний термін незалежним і неупередженим судом, який визначений законом, що вирішить будь-які цивільні суперечки або встановить обґрунтованість будь-яких кримінальних обвинувачень, які проти неї висунуті.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав («Белеш та інші проти Чеської Республіки», § 49).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків». Таким чином, у пункті 1 статті 6 Конвенції представлено «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто, правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле («Голдер проти Сполученого Королівства», § 36).

«Право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав («Де Жуфр де ла Прадель проти Франції», § 28, і «Станєв проти Болгарії», § 229).

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Законодавець у ЦПК України вживає словосполучення: «повідомлена про дату, час і місце розгляду справи» (частина третя статті 466); «повідомлені про судове засідання» (частина третя статті 233); «повідомлені про дату, час та місце судового засідання» (частина четверта статті 270; частина третя статті 271; частина друга статті 450); «повідомлення про дату, час і місце судового засідання» (частина друга статті 223; частина четверта статті 440); «повідомляються про дату, час і місце судового засідання» (частина третя статті 118); «...повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання» (частина друга статті 128).

Системно аналізуючи положення ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року по справі № 490/9587/18дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 рокубуло відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2024 року на 12-00 годину.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2024 року на 11-30 год.

Усудовому засіданні, призначеному на 27.08.2024, ухвалено заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року. У заочному рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року зазначено, що «Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялись за його місцем проживання, зазначеним у позовній заяві. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явився, своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав».

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.08.2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.

В ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року зазначено: « ОСОБА_1 повідомлявся про місце, день, і час розгляду справи за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , відповідно до відомостей, отриманих судом на підставі положень ст. 122 ЦПК України. Факт реєстрації та проживання за цією ж адресою визнається та не заперечується стороною відповідача і в заяві про перегляд заочного рішення».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи на 27.08.2024 року відсутні, оскільки конверт повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 98 том 1).

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у судовому засіданні, призначеному на 27.08.2024року, за відсутності учасника справи - відповідача ОСОБА_8 , належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання.

Відтак, керуючись пунктом 3 частини третьоїстатті 376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки NissanPickup», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , винного у ДТП, не була застрахована.

За вимогами пункту 43.1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

МТСБУ відшкодувало позивачу160 000 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 05 лютого 2024 року.

Згідно звітупро визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб?єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 за результатами незалежної оцінки вих. № 20068 від 15.02.2024 року, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Hyundai»,державний номерний знак НОМЕР_2 , складає - 536 264,70 грн; ринкова вартість КТЗ складає - 498 806,40 грн; вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коофіцієнта фізичного зносу - 363 004,50 грн. Отже, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, тобто, 498 806,40 грн.

Отже, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, тобто - 498 806,40 грн.

За змістом статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Таким чином, ремонт автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_2 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль може вважаєтися фізично знищеним.

Доказів на обґрунтування витрат, пов`язаних з ремонтом вказаного транспортного засобу «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП, а саме: видаткових накладних, актів виконаних робіт з СТО, тощо, стороною позивача до суду не надано.

Відшкодування завданої позивачу шкоди мало відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02.12.2021 у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21) та у Постанові ВП ВС від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20.

Поряд з цим, судом встановлено, що з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві) №31/26/09/1946аз/03202519062025 від 02.09.2025 року вбачається, що 09.07.2024 року в ТСЦ № 8048 транспортнийзасіб Hyundai ACCENT, 2021 року випуску, об`єм двигуна 1368 см3, номер кузова НОМЕР_3 було перереєстровано з ОСОБА_2 на нового власника фізичну особу, підстава - договір купівлі-продажу № 8048/2024/4740825 від 09.07.2024року , укладений в ТСЦ».

Відтак, передача позивачем відповідачу залишків автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою набуття права на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, як передбачено приписами ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не вбачається за можливе.

Таким чином, продавши автомобіль «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , позивач не погодився із визначенням транспортного засобу фізично знищеним.

Згідно з пунктом 1.2, 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту

Методика застосовується з метою: визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Пунктом 2.4 Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 4.1 Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

Згідно з п. 4.3. Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).

Відповідно до п. 4.4. Методики, у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація: а) повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку; в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки; д) найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ; е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації; є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце); з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання); и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка; п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження); с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

Пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Наданий позивачем звіт за результатами незалежної оцінки вих. № 20068 від 15.02.2024 року, не містить даних щодо залишкової вартості пошкодженого автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП, а тому не може бути покладений в основу судового рішення та підлягає відхиленню, як такий, що не містить відомостей щодо предмету доказування.

Крім того, у зв?язку з продажем автомобіля «Hyndai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , провести його експертне дослідження з метою встановлення вартості залишків транспортного засобу після отримання механічних пошкоджень в результаті ДТП не вбачається за можливе.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 203 004,50 грн та 2500,00 грн витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (абзац 3 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013 року).

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (абзац 4 пункту 15 Постанови Пленуму №4 від 01.03.2013 року).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновків про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача 1 150 грн витрат, понесених на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатора), що підтверджується чеком № від 05.02.2024 року, в якості відшкодування завданої майнової шкоди.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (Заява № 67534/01) Європейським судом у п. 52 зазначено, що Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Колегія суддів вважає, що заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди 15 000,00 грн є завищеним та не підтверджений необхідними доказами.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, положення постанови Пленуму Верховного Суду України, об`єктивно оцінюючи ситуацію, виходячи із принципів справедливості та справедливої сатисфакції, врахувавши вищевказані обставини, характер та обсяг душевних страждань ОСОБА_2 у зв`язку із ДТП, яка сталася 05 лютого 2024 року, з вини ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5 000 грн моральної шкоди і саме такий розмір моральної шкоди не буде вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кочукова Дмитра Геннадійовича підлягає задоволенню частково, заочне рішенняГолосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатора) в розмірі 1 150,00 грн та 5 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.Інші позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково (2,77 %), фактично у задоволенні позову відмовлено на 97,23 %, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції (605,60 грн), апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд заочного рішення (605,60 грн), апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції (3324,81 грн (150% від розміру оспорюваної суми 221 654,50 грн), у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги, що складає суму 4 410,36 грн.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката,між сторонами за результатами розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції здійснював адвокат Кочуков Дмитро Геннадійович на підставі ордера серія АН № 1551467 від 06 листопада 2024 року (а.с. 115 том 1).

Відповідно до умов договору про надання правової правничої допомоги та на представництво інтересів у суді по цивільній справі від 05 листопада 2024 року, укладеного між Грібенніковим Юрієм Володимировичем (клієнт) та Адвокатським бюро «Дмитра Кочукова» особі керівника бюро - адвоката Кочукова Дмитра Геннадійовича (Адвокатське бюро) клієнт уповноважує Бюро представляти у встановленому порядку інтереси клієнта, надавати юридичні послуги при розгляді цивільної справи за позовом до клієнта про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, яке знаходиться в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва.

Для виконання наданих повноважень клієнт надає Бюро право подавати від імені клієнта заяви, клопотання, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертом, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати постанови, рішення і ухвали суду, отримувати копії постанов, рішень, ухвал суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом(а.с. 116 том 1).

У заяві від 30 вересня 2025 року (перша заява відповідача по суті спору) сторона відповідача повідомила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, в сумі 20 000,00 грн за переліком наступних послуг: надання консультації Клієнту (попереднє опрацювання матеріалів); опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, аналіз судової практики зі спірного питання, формування правової позиції, - 1 година, вартістю 2000,00 грн; ознайомлення з матеріалами цивільної справи в Голосіївському районному суді міста Києва, - 1 година, вартістю 2 000,00 грн; підготовка та подача заяви про перегляд судового рішення по справі, участь в судовому засіданні про перегляд судового рішення по справі, складання та подача відзиву на позовну, формування документів на підтвердження відзиву, підготовка копій документів та відзиву учасникам справи, відправлення копій відзиву учасникам справи, - 2 години, вартістю 4000,00 грн; підготовка заперечень, формування документів на їх підтвердження, підготовка копій документів для учасникам справи, відправлення копій учасникам справи- 2 години, вартістю 4 000,00 грн; підготовка клопотань, зокрема щодо призначення автотоварознавчої експертизи, адвокатських запитів - 2 години, вартістю 4000,00 грн; участь у судових засіданнях в Голосіївському районному суді міста Києва - за 1 годину 2 000,00 грн; підготовка апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02.12.2024 року у справі № 752/5518/24 про повернення заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення суду -2 години, вартістю 4 000,00 грн; участь у судових засіданнях апеляційного суду- 1 година, вартістю 2 000,00 грн (а.с. 133-134 том 1).

В апеляційній скарзі, з урахуванням зробленої заяви представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кочуковим Дмитром Геннадійовичем до закінчення судових дебатів у справі щодо вирішення питання про стягнення витрат, сторона відповідача просила стягнути з позивача у відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, 20 000,00 грн, що включає послуги зі складання, подання до Голосіївського районного суду міста Києва заяви про перегляд заочного рішення, складання адвокатських запитів, складання апеляційної скарги на ухвалу від 02.12.2024 року про визнання заяви неподаною, участь у судових засіданнях Голосіївського районного суду міста Києва та представництво інтересів відповідача, складання апеляційної скарги заочне рішення суду від 27.08.2024 року, відправки учасникам справи відповідних копій.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогута, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вказав, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише як такі, що були дійсно понесені, але й враховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у суді першої та апеляційної інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що стороною відповідача дотримано визначений процесуальним законом порядок подання заяви про відшкодування судових витрат у встановлений процесуальним законом строк, та доданіпідтверджуючі документи.

Загальна вартість таких послуг, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої та апеляційної інстанції, оцінена стороною відповідача в сумі 20 000,00 грн, яку відповідач просив стягнути з позивача ОСОБА_2

Колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Оцінюючи подані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені в описі робіт (наданих послуг) витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: надання консультації Клієнту (попереднє опрацювання матеріалів); опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, аналіз судової практики зі спірного питання, формування правової позиції, - 1 година, вартістю 2000,00 грн; ознайомлення з матеріалами цивільної справи в Голосіївському районному суді міста Києва, - 1 година, вартістю 2 000,00 грн нерозривно пов`язані та охоплюються послугами з підготовки та подання заяви про перегляд судового рішення у справі та письмових заперечень щодо суті спору.

З огляду на що ці послуги, зазначені в описі робіт (наданих послуг), були безпідставно виокремлені в окремі послуги та вимога про стягнення суми витрат за ці послуги задоволенню не підлягає.

Не знайшли свого підтвердження виконання адвокатом робіт, які включають послуги: участь в судовому засіданні про перегляд судового рішення по справі, складання та подача відзиву на позовну, формування документів на підтвердження відзиву, підготовка копій документів та відзиву учасникам справи, відправлення копій відзиву учасникам справи, участь представника у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції під час перегляду справи за апеляційною скаргою відповідача на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд заочного рішення, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Включені до описів робіт, виконаних адвокатом, послуги у вигляді підготовка клопотань, зокрема щодо призначення автотоварознавчої експертизи, адвокатських запитів - 2 години, вартістю 4000,00 грн, є завищеними,оскільки в матеріалах справи міститься один запит, складений адвокатом, для витребування інформації, пов?язану зі справою (а.с. 186-190 том 1), а клопотання про призначення експертизи у справі є складовою заяви-заперечення відповідача по суті спору від 30 вересня 2025 року, а тому такі витрати не підлягають компенсації у повному розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що представництво інтересів відповідача в судах першої та апеляційної інстанцій здійснювалося тим самим адвокатом Кочуковим Дмитром Геннадійовичем, який обізнаний з правовою проблематикою у справі на стадії апеляційного перегляду, оскільки правова позиція сторони відповідача в цій справі не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат відповідачем ОСОБА_9 им ОСОБА_10 єм ОСОБА_11 ем на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій, враховувавши характер наданих послугадвокатом Кочуковим Дмитром Геннадійовичем, реально витрачений час на складання заяви про перегляд судового рішення у справі, письмових заперечень щодо суті спору, адвокатського запиту, апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги на заочне рішення, участь адвоката у судовому засіданні в суді першої інстаніції 07 жовтня 2025 року, в суді апеляційної інстанції - 12 лютого 2026 року, а також необхідність дотримання критеріїв розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованою вимогу відповідача про розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій лише частково у розмірі 9 159,60 грн, який є доведеним, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом в судах першої та апеляційної інстанцій.

При цьому, відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

За таких обставин, врахувавши результат розгляду справи(позов задоволено частково (2,77 %), фактично у задоволенні позову відмовлено на 97,23 %), колегія суддів апеляційного суду, керуючись критеріями, визначеними частиною другою статті 141 ЦПК України, дійшла висновку, що доведений відповідачем розмір витрат на професійну правову допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій в сумі 9 159,60 грн підлягає частковому задоволенню, пропорційно розміру задоволених вимог скарги відповідача (97,23%), що становить розмір 8 905,88 грн.

Визначених судом розмір судових витрат, що складається з судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції, та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в судах першої та апеляційної інстанцій, у загальному розмірі 13 316,24 грн (4410,36 грн +8 905,88 грн) підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачаОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1194 ЦК України, ст.ст. 30, 43 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 8, 81,89, 128, 133, 134, 137,141, 211, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кочукова Дмитра Геннадійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Луганській обл. 15.05.1996 року, адреса: АДРЕСА_3 )витрати понесені на послуги вантажного автомобільного перевезення (евакуатора) в розмірі 1 150,00 грн та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Луганській обл. 15.05.1996 року, адреса: АДРЕСА_3 )на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати, щоскладаються з судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції, та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у загальному розмірі 13 316,24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: