Справа № 2-н-2652/09 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1679/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2009 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі ВАТ «ПроКредит Банк») правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс») 78 820 грн 94 коп. заборгованості за кредитним договором № 13.6367 від 14 серпня 200 року, 394 грн 11 коп. судового збору та 43 грн 75 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 79 258 грн 80 коп.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про скасування судового наказу, в якій просила скасувати судовий наказ, виданий 03 липня 2009 року Залізничним районним судом м. Львова.

Заяву мотивувала тим, що судовий наказ виданий безпідставно, адже вимоги заявника були не безспірними. Про видачу судового наказу їй було невідомо, такий не отримувала. Про стягнення з неї коштів на підставі цього наказу дізналась в управлінні Пенсійного Фонду України у м. Калуш, оскільки їй було незрозуміло, чому сума отримуваної нею пенсії не відповідає призначеній до виплати сумі. Копію судового наказу ОСОБА_1 отримала на електронну пошту 25 березня 2025 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу, відмолено.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що сам лише факт неотримання особисто боржником ОСОБА_1 кореспонденції, яку суд, з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою і яка була вручена одному з боржників по справі № 2-н-2652/2009, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження судового рішення, а тому у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку необхідно відмовити. Оскільки відсутні підстави для поновлення процесуального строку для подання заяви про скасування судового наказу, відповідно подана заява підлягає поверненню без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в травні 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 особисто не отримала судовий наказ, дійшов неправильного висновку про відмову в поновленні строку на подання заяви про його скасування.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи убачається, що 03 липня 2009 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі ВАТ «ПроКредит Банк») 78 820 грн 94 коп. заборгованості за кредитним договором № 13.6367 від 14 серпня 200 року, 394 грн 11 коп. судового збору та 43 грн 75 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 79 258 грн 80 коп.

Супровідним листом суду від 03 липня 209 року текст судового наказу, разом з копією заяви стягувача про видачу судового наказу разом надіслано одночасно трьом боржникам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення 17 вересня 2009 року поштового відправлення (рекомендованого) особисто лише ОСОБА_2 .

Під час апеляційного розгляду встановлено, що на виконанні Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області перебувало виконавче провадження № 43398181 з примусового виконання судового наказу, виданого 03 липня 2009 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості на загальну суму 79 258 грн 80 коп.

На виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року інформація щодо перебування на примусовому виконанні у цьому органі державної виконавчої служби судового наказу, виданого 03 липня 2009 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості на загальну суму 79 258 грн 80 коп., не надходила.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 лютого 2019 року в справі № 908/1141/15-г.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала, зокрема у постанові від 09 листопада 2021 року в справі №214/5505/16, застосування правил, передбачених пунктом 13 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, щодо строків оскарження судових рішень, ухвалених судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до 15 грудня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року в справі № 2-3887/2009 погодилася з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц, про те, що процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскарженого рішення.

Оскільки розділ XIII «Перехідні положення» ЦПК України не містить особливостей щодо строку подання заяви про скасування судового наказу та порядку її розгляду, наведені вище правові висновки є релевантним у справах наказаного провадження. Тобто, строки та підстави подання таких заяв визначаються за правилами ЦПК України, який діяв на момент вдачі судового наказу, а порядок подання таких заяв визначається за правилами, передбаченими ЦПК України, в редакції 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу) судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Згідно зі статтею 104 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу) після видачі судового наказу суд невідкладно надсилає його копію боржникові рекомендованим листом із повідомленням. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача з копіями доданих до неї документів та роз`яснюється його право в разі заперечення проти вимог стягувача протягом десяти днів з дня отримання судового наказу подати заяву про його скасування.

У разі ненадходження заяви від боржника протягом трьох днів після закінчення строку на її подання та за наявності даних про отримання боржником копії наказу судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред`явлення до виконання (стаття 105 ЦПК України в редакції, чинній на момент видачі судового наказу).

Статтею 106 105 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу) передбачалось, що заява боржника про скасування судового наказу, що подана в установлений строк, розглядається судом протягом п`яти днів з дня її надходження без судового розгляду і виклику сторін, про що постановляється ухвала, якою скасовується судовий наказ. Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 104 цього Кодексу, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку подання цієї заяви. В ухвалі про скасування судового наказу суд одночасно роз`яснює, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. Копії ухвали надсилаються стягувачеві та боржникові не пізніше трьох днів після її постановлення.

Частиною першою статті 170 ЦПК України (в редакції 2017 року) визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До заяви про скасування судового наказу додаються, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті (пункт 3 частини п`ятої статті 170 ЦПК України (в редакції 2017 року).

Згідно зі абзацом першим частини другої статті 171 ЦПК України (в редакції 2017 року) заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

За приписами частини третьої цієї статті Кодексу, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до статті 126 ЦПК України (в редакції 2017 року) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі частиною першою статті 127 ЦПК України (в редакції 2017 року) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного суду від 21 серпня 2024 року в справі №463/13223/21 зроблено висновок про те, що: «Направлення сторонам судових рішень в одному конверті, навіть у разі проживання їх за одною адресою, ЦПК України не передбачено, оскільки це унеможливлює підтвердження отримання конкретною особою конкретного процесуального документа для подальшого відліку процесуальних строків апеляційного оскарження».

Даний висновок, на думку колегії суддів, враховуючи використання законодавцем у статті 104 ЦПК України (в редакції, чинній на момент видачі судового наказу) такого формулювання як «після видачі судового наказу суд невідкладно надсилає його копію боржникові рекомендованим листом із повідомленням», є релевантним до справи, що переглядається.

Матеріали справи не містять доказів направлення та вручення відповідно до діючого на час видачі судового наказу процесуального законодавства судового наказу від суду першої інстанції на ім`я ОСОБА_1 , про скасування якого нею подано заяву.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними доводи скарги, що боржник ОСОБА_1 не отримувала з суду першої інстанції судового наказу, про скасування якого нею подано заяву.

Поряд з цим з матеріалів справи убачається, що у березні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу, який скерований їй на електронну пошту 25 березня 2025 року.

Із заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 звернулася до суду 01 квітня 2025 року. До заяви додала клопотання про поновлення пропущеного строку.

З огляду на наведені вище правові висновки, колегія суддів вважає помилковими мотиви суду першої інстанції про те, що сам лише факт неотримання особисто боржником ОСОБА_1 кореспонденції, яку суд, з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою і яка була вручена одному з боржників по справі, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу. Враховуючи наведене, передчасними є висновки суду про відсутність підстав для поновлення процесуального строку для подання заяви про скасування судового наказу, і як наслідок поверненню її без розгляду заявнику.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_2 не є представником ОСОБА_1 , зокрема, у відносинах щодо отримання від її імені поштової кореспонденції.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Оскільки під час вирішення питання про відмову у поновленні процесуального строку місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала скасування, а справу направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 березня 2026 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич