Справа №949/412/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 березня 2026 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Ковташа Василя Даниловича (ордер на надання правничої допомоги серії ВК №121586 від 09 березня 2026 року) звернулася в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та просить:

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на нараховану та недоотриману пенсію в сумі 60504,38 грн.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти в розмірі 60504,38 грн. у порядку спадкування, що підлягали виплаті та були недоотримані за життя померлим ОСОБА_2 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у адміністративній справі №460/30638/22 від 01 грудня 2022 року.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами на предмет відповідності їх нормам Цивільного процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання позивачем вимог щодо подачі та форми позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а також вимогам ст. 95 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити в собі, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5), відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися (пункт 6).

Також позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги(якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача просить визнати за позивачем право власності на недоотриману за життя пенсію батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом, нарахованої на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №460/30638/22 від 01 грудня 2022 року, а саме на пенсію в сумі 60504,38 грн. за період з 26 січня 2022 року по 31 січня 2023 року, яку також просить з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Таким чином, предметом позову є вимоги щодо визнання права власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом.

Однак до позову не долучено документи у відповідності до вимог діючого законодавства, які б мали підтвердити факт нарахування саме такого виду пенсії та її розмір.

Крім того, як вбачається із Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №77199855, виданого 04 червня 2024 року, позивачем ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , зокрема на пенсійні кошти за лютий 2023 року у розмірі 8982,78 грн., втім постанови про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на нараховану пенсію на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №460/30638/22 від 01 грудня 2022 року, в сумі 60504,38 грн. за період з 26 січня 2022 року по 31 січня 2023 року, до матеріалів позову не долучено та за обставинами, викладеними у позовній заяві, про її наявність не зазначено.

У даному випадку, позивачу/представнику позивача особливу увагу слід звернути на роз`яснення у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до п. 3.3 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

До того ж, як зазначено у постанові КЦС ВС від 19 січня 2022 року в справі № 280/4/18, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці) який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у законі.

Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п`ять черг спадкування за законом, які у визначеному законодавством порядку закликаються до спадкування почергово.

Позивач визначила як відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, не надаючи відомостей про існування інших спадкоємців.

З огляду на зазначене, позивачу необхідно надати суду відомості, щодо кола осіб, які проживали/проживають та зареєстровані/були зареєстровані разом із спадкодавцем за життя на та час його смерті, або перебували на його утриманні, або належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Тобто позивачу необхідно зазначити інформацію щодо наявності (відсутності) інших спадкоємців за заповітом чи за законом після смерті батька ОСОБА_2 та визначитись із суб`єктним складом учасників спірних правовідносин.

Тож, подаючи позовну заяву до суду, позивач/представник позивача не виконали визначені законодавством та зазначені вище вимоги до позовної заяви.

Таким чином, вищевказані недоліки позовної заяви унеможливлюють відкриття провадження по справі у зв`язку з чим її слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення таких недоліків.

Так, у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Водночас, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Зважаючи на вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки своєї позовної заяви шляхом приведення останньої відповідно до вимог діючого Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу/представнику позивача строк п`ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання права власності та надати позивачу/представнику позивача для усунення вищевказаних недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.