Справа №751/2350/26
Провадження №2/751/1617/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року місто Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова

Топіха Р.М.,

розглянувши в порядку прийняття матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення недоплаченої заробітної плати, як завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Черніков Д.Ю. в інтересах

ОСОБА_1 звернувся до суду за допомогою системи «Електронний суд» з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення (заробітну плату) як матеріальну шкоду за період служби з 20 травня 2023 року по 09 липня 2024 року включно у розмірі

249 669 гривень 06 копійок, заподіяну в результаті застосування п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481, що був визнаний протиправним та нечинним.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог, установлених статтями 175 та 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, а саме спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Якщо позов подано до кількох відповідачів, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, позивач просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення (заробітну плату), яке визначає як матеріальну шкоду, за період проходження військової служби з 20 травня 2023 року по 09 липня 2024 року включно у розмірі 249 669 гривень 06 копійок. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що така шкода була заподіяна внаслідок застосування п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481, який у подальшому було визнано протиправним та нечинним.

Разом із тим, у позовній заяві позивач зазначає, що проходив військову службу у різних військових частинах Державної прикордонної служби України, а саме: у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) у період з 20 жовтня 2022 року по 25 жовтня 2022 року; у Військовій частині НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України у період з 26 жовтня 2022 року по

22 листопада 2022 року; у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 23 листопада 2022 року по 09 липня 2024 року. При цьому позивач вказує, що саме за період служби з 20 травня 2023 року по 09 липня 2024 року він недоотримав належне йому грошове забезпечення, що і становить заявлену ним шкоду.

Крім того, позивач зазначає, що військова служба є особливим видом публічної служби, а тому відносини, пов`язані з її проходженням, мають спеціальне правове регулювання. Зокрема, порядок проходження військової служби, реалізації прав військовослужбовців, а також питання їх звільнення регулюються як загальним законодавством України про працю, так і спеціальними нормативно-правовими актами. При цьому пріоритет у застосуванні мають саме норми спеціального законодавства, тоді як норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, коли відповідні правовідносини не врегульовані спеціальними нормами або коли можливість їх застосування прямо передбачена спеціальним законом.

Водночас зі змісту позовної заяви вбачається певна невизначеність у способі захисту порушеного права, обраному позивачем. З одного боку, позивач просить суд стягнути невиплачене грошове забезпечення, що фактично свідчить про наявність спору щодо реалізації прав, пов`язаних із проходженням публічної служби, який відповідно до законодавства підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З іншого боку, позивач визначає зазначені кошти як матеріальну шкоду та просить їх стягнути у такій якості, що характерно для спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин позивачу необхідно чітко визначитися зі способом захисту порушеного права та уточнити заявлені позовні вимоги, а саме: чи звертається він до суду з вимогою про стягнення належного йому грошового забезпечення як елемента проходження публічної служби, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, чи з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, що відповідно підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Лише після належного визначення характеру спірних правовідносин та обраного способу захисту порушеного права можливе вирішення питання щодо розгляду позову у відповідному судочинстві.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Однак, як убачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача невиплачене грошове забезпечення (заробітну плату) як матеріальну шкоду за період служби з 20.05.2023 по 09.07.2024 включно у розмірі 249 669,06 грн, при цьому у позовній заяві зазначено, що «позов не містить вимог майнового характеру», що суперечить змісту заявлених позовних вимог.

Окрім цього, за приписами ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328 гривень

(ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, справляється судовий збір, ставка якого складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 331,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (16 640,00 грн).

При пред`явленні позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі як матеріальну шкоду, зазначаючи, що від сплати судового збору він звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Як убачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу майнового характеру, а саме невиплачене грошове забезпечення (заробітну плату) як матеріальну шкоду.

Із огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення матеріальної шкоди під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, при уточненні позовних вимог, а саме при вирішенні питання, у якому саме судочинстві позивач звертається до суду, якщо позивач дійде висновку, що він звертається в порядку цивільного судочинства, йому необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із урахуванням відповідного коефіцієнта, а саме 1 997 гривень 35 копійок.

За приписами ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 177, 185, 353 ЦПК України.

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення недоплаченої заробітної плати, як завданої шкоди, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом п`яти днів, з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу, якщо він у встановлений судом строк, не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Топіха