Справа № 129/3627/25
Провадження № 22-ц/801/736/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 рокуСправа № 129/3627/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2026 року про відмову у залученні третьої особи із самостійними вимогами та повернення позовної заяви, постановлену суддею Бондар О.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Краснопільської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

14 жовтня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Краснопільської сільської ради з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 13 листопада 2025 року о 09 год. 30 хв. (а.с.49).

10 листопада 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила: допустити її до участі у даній справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; прийняти її позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Краснопільської сільської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання заповіту недійсним; у зв`язку із вступом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, розгляд справи розпочати спочатку (а.с.52-53).

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Назарова Р.Ю. в інтересах ОСОБА_1 про залучення як третьої особи із самостійними вимогами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Краснопільської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку з чим позовну заяву з додатками ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Краснопільської сільської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання заповіту недійсним, - повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаної ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми частини першої статті 52 та статей 193195 ЦПК України, що призвело до безпідставного обмеження її права на судовий захист. Суд був зобов`язаний перевірити взаємопов`язаність поданих вимог та вирішити питання їх спільного розгляду по суті, а не повертати позовну заяву з формальних підстав. Висновок суду про те, що у справі №129/859/20 між тими ж сторонами, з того ж предмета та з тих самих підстав уже ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим відсутні підстави для участі ОСОБА_1 у даній справі як третьої особи із самостійними вимогами є передчасним, формальним та таким, що не ґрунтується на повному з`ясуванні обставин справи. Відмова у задоволенні вимог ОСОБА_1 у згаданій справі про встановлення фактів родинних відносин і прийняття спадщини була зумовлена виключно процесуальними підставами, а саме неналежним складом відповідачів, а не вирішенням спору по суті заявлених матеріально-правових вимог. Відмова у задоволенні позову з підстав неналежного складу учасників справи не перешкоджає повторному зверненню до суду з тими самими вимогами до належних відповідачів, а тому вона має право на повторне звернення до суду з відповідними вимогами до належних відповідачів: спадкоємиці за законом ОСОБА_3 , спадкоємиці за заповітом ОСОБА_2 та Краснопільської сільської ради, як правонаступника Гранівської сільської ради. Предмет спору, підстави позову та процесуальне становище сторін у справі №129/3627/25 не є тотожними предмету та підставам, які були предметом судового розгляду у справі №129/859/20.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення (в разі неприйняття) заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 52 ЦПК України зазначено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

Необхідною умовою набуття статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Тобто, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не є абсолютним, подаючи позовну заяву заявник повинен дотримуватися вимог ЦПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також порядку її подання.

Такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі №753/8006/20.

За змістом статті 195 ЦПК України, до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя статті 193 ЦПК України).

У частинах першій, другій статті 194 ЦПК України зазначено, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 4 ст. 185 ЦПК України).

У частині третій статті 194 ЦПК України вказано, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у залученні ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та повертаючи її позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи є рішення суду, яке набрало законної сили, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , Краснопільською сільською радою Гайсинського району Вінницької області, тобто між тими ж сторонами, з тих же підстав і про той же предмет.

Тому, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд вважав, що відсутні будь-які підстави для участі у даній справі ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, що не позбавляє її права звертатися до суду окремо в порядку цивільного судочинства з урахуванням висновків рішення суду касаційної інстанції.

З положень статті 52 ЦПК України слідує, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу, подавши позов до однієї чи обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала «заяву у вступ у справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору», в якій просила допустити її до участі у даній справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та прийняти її позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Краснопільської сільської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання заповіту недійсним.

У тексті цієї заяви ОСОБА_1 зазначила, що одночасно з поданням цієї заяви вона подала до Гайсинського районного суду Вінницької області позовну заяву через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС.

До заяви додано картку руху заяви, в якій зазначено стан руху заяви: «10 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято, очікує на реєстрацію».

Позовної заяви в межах розгляду даної цивільної справи №129/3627/25 ОСОБА_1 , як третьою особою з самостійними вимогами, подано не було.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказану обставину, дослідив лише надані позивачкою ОСОБА_2 докази та не надав належної оцінки поданій 10 листопада 2025 року ОСОБА_1 заяві (а.с.52-53) у контексті положень ст. 52 ЦПК України та дійшов неправильного висновку щодо підстав для неприйняття прийняття позову.

Відтак, суд мав оцінити подану ОСОБА_1 заяву і, лише у випадку подання її з недотриманням вимог ЦПК України щодо форми, змісту, строку чи порядку її подання, постановити ухвалу про повернення такої заяви на підставі ст. 185 ЦПК України або на підставі ч. 3 ст. 193 ЦПК України.

Разом з тим, правове обґрунтування мотивів повернення позову ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, судом в оскаржуваній ухвалі взагалі не наведено.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання відповідності поданої ОСОБА_1 заяви встановленим ЦПК України вимогам щодо форми, змісту, строку та порядку її подання.

Керуючись ст. 364, 367, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк