Справа № 752/7110/25
Провадження №: 2/752/2122/26
У Х В А Л А

13 березня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал, Товариство) через підсистему «Електронний суд» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 296457,12 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між Акціонерним товариством «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард», Банк) та ОСОБА_1 було укладено ряд договорів про банківське обслуговування фізичних осіб, зокрема, кредитний договір №200354485 від 12.07.2021, кредитний договір №200330759 від 09.03.2021 та кредитний договір №200313866 від 10.12.2020, відповідно до умов яких відповідачу було відкрито рахунок, надано кредит, а вона у свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цих договорів.

Вказував, що АТ «Банк Форвард» свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитних договорів, шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на рахунок позичальника, що у свою чергу підтверджується відповідними виписками.

25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Банку, включно і до ОСОБА_1 за вказаними вище кредитними договорами. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №200354485 від 12.07.2021 становить 87503,47 грн (з яких 58473,29 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5,08 грн - заборгованість за відсотками, 29025,10 грн - заборгованість за комісією), за кредитним договором №200330759 від 09.03.2021 становить 113511,55 грн (з яких 81509,92 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32001,63 грн - заборгованість за відсотками) та за кредитним договором №200313866 від 10.12.2020 становить 95442,10 грн (з яких 61062,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5,43 грн - заборгованість за відсотками, 34374,60 грн - заборгованість за комісією).

У зв`язку з тим, що термін повернення кредиту за вказаними вище кредитними договорами настав та відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в кредит грошові кошти та сплачувати відсотки за їхнє користування, то позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у сукупному розмірі 296457,12 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 для розгляду цивільної справи №752/7110/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.

У липні 2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником ОСОБА_2 , де останні просили суд закрити провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У своєму відзиві відповідач та її представник вказували, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі №910/18466/23 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. При цьому, у поданій до господарського суду заяві ОСОБА_1 вказувала про те, що вона має заборгованість перед АТ «Банк Форвард». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 червня 2024 року по вищевказаній господарській справі по відношенню до відповідача було визнано кредиторами АТ «Перший український міжнародний банк», АТ «Сенс Банк», АТ «Креді Агріколь Банк», а ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2025 року був затверджений план реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 , який був погоджений та схвалений кредиторами.

Зазначали, що при укладенні договору відступлення права вимоги від АТ «Банк Форвард» до позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» первісний кредитор не міг не знати про наявність заборгованості ОСОБА_1 за спірними кредитними договорами, так як 21.08.2023 видавав відповідну довідку про наявність заборгованості та 21.12.2023 повідомлявся про відкриття провадження справі про неплатоспроможність. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з вимогами до боржника протягом 30 днів з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника не заявляло, строк на подання кредиторських заяв до боржника сплив.

Відтак, оскільки позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення кредитної заборгованості після закриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, пред`явлення та розгляд такої вимоги могли відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, а тому дана справа, на переконання відповідача, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач своїм процесуальним правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався. Проте, у жовтні 2025 року від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про передачу справі за підсудністю до Господарського районного суду міста Києва, що було подане представником Усенком М.І.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 19 ЦПК України, під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 цього Кодексу визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що в порядку господарського судочинства розглядаються справи у спорах з майновими вимогами до боржника стосовно якого відсутнє відкрите провадження у справі про банкрутство.

Судом установлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2023 року по справі №910/18466/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2025 по справі №910/18466/23 було затверджено план реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 .

Провадження у цивільній справі №752/7110/25 за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито ухвалою суду від 22 квітня 2025 року, тобто після відкриття господарським судом провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У частині третій статті 3 ГПК України встановлено, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом втратив чинність 21.10.2019 у зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства (№2597-УІІІ в редакції від 21.10.2019) (пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною третьою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визнаечно, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, порушення провадження у справі про банкрутство боржника обумовлює особливість вирішення таких спорів і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до вимог частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Підсудність визначає коло справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду в межах його територіальної юрисдикції.

Підвідомчість розмежовує компетенцію судів відповідної юрисдикції на розгляд цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справ.

В свою чергу, нормою пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження в справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України підлягає з`ясуванню чи належить справа до юрисдикції суду загальної юрисдикції згідно з статті 19 ЦПК України. Відповідно, підставою для закриття провадження в справі згідно з вказаною нормою, є віднесення розгляду справи в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц (провадження №14-404цс19) зазначено, що захист осіб, які мають вимоги до банкрута полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанції, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не погодилася з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 Кодексу №2597-VIII, а до цього - статтею 23 Закону №2343-XII, та направила справу до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №640/26320/20 (провадження №11-97апп23).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про передачу матеріалів цивільної справи №752/7120/25 за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами до Господарського суду міста Києва, адже справа відноситься до компетенції Господарського суду міста Києва, оскільки 21.12.2023 цим судом було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , а ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2025 року затверджено план реконструкції боргів боржника, що виходячи із правових висновків Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, має процесуальним наслідком передання справи на розгляд належному суду.

Відтак, викладене відповідачем у відзиві клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, а подане позивачем клопотання про передачу справи до Господарського районного суду міста Києва задовольняється судом.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 255, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - залишити без задоволення.

Матеріали цивільної справи №752/7110/25 (провадження №2/752/2122/26) за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - передати на розгляд Господарського районного суду міста Києва, в провадженні якого перебуває господарська справа №910/18466/23, відносно фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про неплатоспроможність.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.03.2026.

Суддя А.О. Митрофанова