Справа №442/942/26
Провадження №2/442/769/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді Павлів З.С., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду із позовом, в якому просять стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №108344 від 25.01.2020 у розмірі 10200 гривень та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 25.01.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №108344 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір, Відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до якого, ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 .

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 24.11.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 10200 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2000 грн. та прострочена заборгованість за процентами- 8200 грн.

Заяви та клопотання учасників справи.

12.02.2026 відповідачка ОСОБА_2 подала клопотання в якому просить поновити строк для подання відзиву. Зазначила про те, що минув строк позовної давності.

26.02.2026 ОСОБА_2 подала відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, шо позивачем не надано доказів для підтвердження використання нею електронного підпису при укладенні кредитного договору. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт перерахування кредитних коштів первісним кредитором на її рахунок. Зазначає, що позивачем безпідставно нараховано відсотки. Крім того, повідомила про те, що змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_1 », у зв`язку із реєстрацією шлюбу та долучила Актовий запис про шлюб.

02.03.2026 Представник позивача подав заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 гривень.

11.03.2026 відповідачка ОСОБА_1 подала заяву, в якій просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі або зменшити їх розмір до розумної та співмірної суми. Зазначає, що витрати є не співмірними із ціною позову, складністю справи та обсягом наданих послуг.

11.03.2026 Представник позивача адвокат Пархомчук С.В. подав пояснення, в яких зазначив, що Відповідач здійснив усі дії для укладення договору - отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі первісного кредитора та відображенні у матеріалах справи, як належний доказ укладення електронного договору. Вказує, що доказом підтвердження факту перерахування коштів є лист з якого вбачається, що 25.01.2020 о 18:32:04 було проведено транзакцію на суму 2000 гривень, маска картки - НОМЕР_1 . Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору заначив, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору. Позичальник погодився на умови визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. Крім того, вважає, що Позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката.

Інші процесуальні дії у справі.

З урахуванням положень ст.187 ЦПК України, 05.02.2026 суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача зроблено відповідний запит до Відділу-Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області та отримано відповідь про те, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2026 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 03.03.2026 відмолено у розгляді справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та розгляд справи відкладено на 13.03.2026.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом.

25.01.2020 між ТОВ «Займер»» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №108344. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

З довідки про ідентифікацію вбачається, що на номер телефону ОСОБА_2 25.01.2020 було надіслано одноразовий ідентифікатор KL1714, який вона використала для укладення кредитного договору в електронній формі.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

Згідно із п.1.2. Договору, Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.02.2020. Строк дії договору 30 днів.

З п.1.3. вбачається, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору.

Згідно із п.2.3. Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.3.1.1. Кредитного Договору, Товариство має право вимагати від Клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування Кредитом в повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за Договором та додатками до нього.

З п.3.1.4. вбачається, що Товариство має право без згоди Клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони Кредитодавця за договором.

Згідно із п.3.4.2. Договору, Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути Кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом в порядку, встановленому Договором.

Відповідно до Графіку розрахунків, умови кредитного договору є такими: строк, на який надано кредит 30 днів; сума кредиту 2000 гривень; фіксована процентна ставка -2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом 1200 гривень; сума нарахованої пені 5%.

З інформаційної довідки від 17.12.2025 вбачається, що на платіжну картку Відповідача НОМЕР_1 переведено 2000 гривень. Таким чином, первісний кредитодавець виконав своє зобов`язання передбачене Кредитним договором.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до якого, ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників.

Згідно із п.1.1. договору, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Займер» за плату, а ТОВ «Займер» відступає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами (Портфель Заборгованості).

У відповідності до п.1.2. Договору, внаслідок передачі Права Вимоги за Договором, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заміняє ТОВ «Займер» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до п.6.1. Договору, Клієнт передає (відступає) Фактору Права вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступаються, складає 355346652,97 грн. станом на дату підписання Сторонами цього Договору. Права Вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами цього Договору.

Згідно із п.7.1. Договору, в якості ціни за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Фактор сплачує Клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 1444834,08 грн. без ПДВ.

Відповідно до п.7.2. Договору, Фактор здійснює оплату Клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п.7.1 цього Договору, на вказаний у реквізитах до Договору рахунок, двома платежами: 722417,04 грн., - протягом 5 робочих днів з дати підписання Сторонами Договору; 722417,04 грн. протягом 20 робочих днів з дати підписання Сторонами Договору.

З платіжного доручення №1653 від 02.11.2021 та №1672 від 23.11.2021 вбачається, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» свої зобов`язання, передбачені п.7.2. Договору, виконало.

Відповідно до Витягу реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ набули права грошової вимоги до відповідача в сумі 10200 грн., з яких: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 8200 грн. сума заборгованості за відсотками.

З Вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.11.2025 вбачається, що ОСОБА_2 повідомлено про обов`язок здійснення оплати кредиту, проте, станом на дату подачі позову зазначена вимога залишена Відповідачем без виконання.

Відповідно до Виписки з особового рахунка за Кредитним договором №108344 від 25.01.2020, загальна заборгованість за період з 25.01.2020 по 24.11.2025 становить 10200 гривень, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2000 грн. та прострочена заборгованість за процентами - 8200 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України)

Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно правової позиції ВС в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, - боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між первісним кредитором та ОСОБА_2 .

Щодо посилань відповідача на те, що минули строки позовної давності, суд зазначає наступне:

відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого ОСОБА_2 може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли ОСОБА_2 довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Тому за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)

Дана позиція узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме: продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.

В разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25).

Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року (зміни набрали чинності з 04.09.2025).

Таким чином, якщо виплату було прострочено ще до початку паузи в перебігу позовної давності, то такий строк розбивається на два відрізки: перший рахується з дати Х і до 2 квітня 2020 року, другий - із 4 вересня 2025 року.

Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не спливла, а перебіг строку позовної давності було відновлено 04 вересня 2025, то такий станом на 04.02.2026 не закінчився.

Щодо посилань відповідачки на не надання позивачем доказів для підтвердження використання нею електронного підпису при укладенні кредитного договору, суд зазначає наступне.

Електронний підпис одноразовий ідентифікатор KL1714 відправлено 25.01.2020 на номер телефону НОМЕР_2 відповідача ОСОБА_2 та введено нею для з метою підписання договору, зокрема дана інформація підтверджується розділом 7 Кредитного договору та довідкою про ідентифікацію ОСОБА_2 .

Введення позичальником одноразового ідентифікатора є підписанням Договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Згідно частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, наявність електронних підписів сторін Договору підтверджує їх волю, прийняття відповідних умов надання кредиту, а також повідомлення кредитодавцем у встановленій законом формі всіх умов, які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем ОСОБА_2 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Зокрема, без верифікації, без здійснення входу на сайт товариства, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення кредитний договір між Первісним кредитором та Відповідачем не був би укладений.

Таким чином, у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).

Щодо посилань відповідачки на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт перерахування кредитних коштів первісним кредитором на її рахунок, суд зазначає наступне:

з інформаційної довідки №505/12 від 17.12.2025 вбачається, що на платіжну картку Відповідача НОМЕР_1 переведено 2000 гривень (номер транзакції - 27996-99225-27687; номер замовлення - А179321В102533CLY108344Т627948; дата та час проведення операції - 25.01.2020 о 18:32:04; код авторизації - 443377). Таким чином, первісний кредитодавець виконав своє зобов`язання передбачене Кредитним договором.

Щодо посилань відповідачки на те, що позивачем безпідставно нараховано відсотки, суд зазначає наступне:

нарахування відсотків здійснювалось, згідно із умовами кредитного договору №108344 від 25.01.2020, з якими Відповідачка ознайомилася та погодилася, що підтверджується електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL1714, який був використаний ОСОБА_2 для укладення кредитного договору.

Будь-яких доводів чи доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Таким чином, суд вважає нарахування відсотків позивачем повністю обгрунтованим.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в розмірі 10200 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду з даним позовом позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2662 гривень 40 копійок.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати , пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З врахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2662 гривень 40 копійок.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами у справі встановлено, що між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та Адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем укладено договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023.

Додатковою Угодою №2 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, строк дії вищезгаданого договору продовжено до 31.12.2026.

Предметом договору визначено, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором.

У п.3.1 визначено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги.

З Акту про отримання правової допомоги від 19.02.2026 вбачається, що Адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем надано ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» юридичні послуги: зустріч та консультація щодо справи - 2000 гривень, складання та подання позовної заяви 5000 гривень, інші клопотання, заяви до суду 3000 гривень, канцелярські витрати 500 гривень.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону за № 5076-VI встановлено, що представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону за № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Аналогічну правову позицію виклав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року (єдиний унікальний номер справи: №275/150/22).

11.03.2026 відповідачка подала заперечення, в якому зазначила, що витрати є не співмірними із ціною позову, складністю справи та обсягом наданих послуг. Вважає, що вартість послуг є завищенним та не відповідає принципу розумності.

З врахуванням клопотання представника позивача та долучених матеріалів, заперечення відповідачки, ціну позову, складністю справи, суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 108344 від 25.01.2020 у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 2662, 40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) гривень сплаченого судового збору та 4000 (чотири тисячі гривень) гривень понесених витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», , адреса місце знаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 13.03.2026.

Суддя Павлів З.С.