КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

справа № 372/4079/24

провадження № 22-ц/824/1111/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Висоцької Г.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських праві відносно спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем в липні 2015 року та його виїзду в Київську область до родичів, донька залишилася проживати із позивачкою в належній їй квартирі. З часу припинення шлюбних відносин відповідач не тільки ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання доньки, але й не цікавиться її життям, не займається її вихованням, не піклується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток. Все це свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки він тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її розвитком і навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, яка потребує уваги, догляду, піклування, турботи, однак взагалі не отримує такого з боку батька, який переклав виконання всіх обов`язків винятково на неї.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач регулярно не сплачував аліменти на утримання дитини та не надавав будь-якої іншої допомоги на дитину. Не робив спроб побачитися з донькою, що призвело до розірвання родинних зв`язків між ними.

З часу припинення шлюбних відносин відповідач не тільки ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання доньки, але й не цікавиться її життям. Все це свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки він тривалий час не піклується здоров`я, фізичний і духовний розвиток дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав не заперечував.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідач щодо позбавлення його батьківських прав заперечував, посилався на те, що він намагався надавати матеріальну допомогу, хотів спілкуватись із дитиною та інше.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06 квітня 2012 року у Центральному відділі державної РАЦС ГУЮ у Кіровоградській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 98.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від даного шлюбу народилася донька, ОСОБА_4 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 - розірваний.

11.05.2016 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та прийняла прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серії НОМЕР_2 .

Як підтверджено сторонами в судовому засіданні після припинення шлюбних відносин в липні 2015 року відповідач виїхав в Київську область до родичів, донька залишилася проживати із позивачкою в належній їй квартирі, де зареєстровано їх місце проживання по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади.

На підтвердження вказаного позивачкою додано:

-довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кропивницького;

-довідку з місця здобуття освіти дитини в КЗ «Ліцей «Муніципальний колегіум» Кропивницької міської ради»;

-довідку КПНЗ «Кіровоградський обласний центр дитячої та юнацької творчості».

Таким чином, позивачка вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, яка потребують уваги, догляду, піклування, турботи, однак взагалі не отримує такого з боку батька, який переклав виконання всіх обов`язків винятково на неї та її чоловіка.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено підстави позбавлення батьківських прав, зокрема якщо мати, батько:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 вказано, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Як було встановлено судом першої інстанції, що позивачка із 2016 року не зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, в зв`язку із чим критично ставиться до її пояснень про відсутність будь-якої допомоги від відповідача.

Відповідач під час виступу в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що допускає, що не використав всі наявні в нього можливості для встановлення із дитиною міцнішого зв`язку, зазначив, що усвідомлює, що дитині важко розкритися під час розмов телефоном, і він із розумінням ставиться до того, що дитина закривається під час телефонного спілкування.

Висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 25.02.2025 року № 215, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Окрім цього, районний суд вірно зазначив, що висновок базується на обставинах встановлених фактично зі слів позивачки і органом не здійснено спроб для з`ясування причин послаблення зв`язку батька і дитини, які б враховували позицію відповідача, об`єктивні обставини його життя.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача мав формальний характер, не ґрунтувався на ретельному дослідженні обставин, які є визначальними при вирішенні такого роду питань.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні спільною дитини сторін, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька. Таким чином, підстави для позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього дитни відсутні.

Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 13 березня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді