СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/7773/26
ун. № 759/5687/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., перевіривши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 р. до суду надійшов вказаний позов в електронній формі через електронний кабінет.

Ухвалою суду від 11.03.2026 р. вказану заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. Про наслідки невиконання позивач повідомлений, копія ухвали направлена і доставлена до електронного кабінету.

16.03.2026 р. від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків. Разом з тим, як вбачається з даної заяви, вимоги ухвали не усунуто, а саме: не надано доказів на які вона посилається в позові, про необхідні подання яких було заначено в ухвалі суду. Також надано як позивач зазначає (контракт аренди квартири, реєстрація в муніципалітеті і в податковій Нідерландів), яке видано іноземною державною та надано переклад, проте вірність вказаного перекладу документів юридичного характеру не посвідчено нотаріально в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, встановлено, що станом на 17.03.2026 року вищевказана ухвала суду залишилась не виконана, зазначені недоліки не усунені.

Відповідно до п. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України якою передбачено, що суд постановляє ухвалу якою заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. За встановлених судом обставин, позивач не позбавлений права звернутися до суду повторно.

За таких обставин, відповідно до ст.185 ЦПК України, заяву слід вважати неподаною та такою, що підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,- вважати неподаною та повернути заявнику разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення ухвали.

Суддя Бабич Н.Д.