Справа № 162/44/26
Провадження № 2/162/126/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В,

з участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 22.01.2026 до Любешівського районного суду Волинської області надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.02.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 525003-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 05.02.2025 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 525003-КС-001 про надання кредиту. 05.02.2025 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 525003-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор «UA-1135» на номер телефону, зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та ставить 1% за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 22000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котру Позичальник вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті). Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 11440 гривень, чим вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у неї станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість за Договором № 525003-КС-001 про надання кредиту у розмірі 63140 гривень, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22000 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 30800 гривень; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України - 8580 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 1760 гривень. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» вищевказану заборгованість та сплачений судовий збір.

Ухвалою судді від 23.01.2026 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання вказаної ухвали, витребувано в АТ «Таскомбанк» інформацію, що містить банківську таємницю.

Відповідач 13.02.2026 подала відзив на позовну заяву, у якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог з таких мотивів. Відповідач зазначає, що не отримувала примірник кредитного договору № 525003-КС-001 від 05.02.2025 ні наручно, ні на електронну пошту. Відсутні документи, які підтверджують факти надсилання та отримання SMS-коду, його використання відповідачем, відповідність вимогам законодавства, не долучено її письмової згоди на використання SMS-коду як аналога підпису, порушено вимоги автентифікації волі сторін, а укладення договору із застосуванням такого суперечить нормам законодавства про електронні правочини, зокрема, не забезпечено юридичну силу електронного документа. Вказує, що у довідці про стан заборгованості не відображено часткову сплату заборгованості, про яку зазначає позивач. Також договір не містить вказівки про нарахування штрафних санкцій, а відповідно до п.7.5 сума заборгованості по відсотках, комісії і штрафах не має перевищувати 11000 гривень.

Представник позивача 23.02.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подала додаткові пояснення,у яких зауважила, що у відзиві відповідач не заперечувала факту здійснення нею платежів за кредитним договором. До позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, який вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Примірники електронного кредитного договору, акцепту та оферти на його укладення, надані позивачем, є їх оригіналами, і будь-які інші варіанти вищезазначених документів у позивача відсутні та не можуть бути надані суду. Номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за кредитним договором був вказаний позичальником під час його укладення в особистому кабінеті та відповідно до Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), яке було затверджене Постановою правління Національного банкуУкраїни від 03.11.2021 №113. ТОВ «Бізнес позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників, що відповідає положенням ст.6, 9 ЗУ «Про електронну комерцію». В укладеному з відповідачем договорі встановлені всі істотні умови, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів тощо, з якими позичальник добровільно погодився. Порушення позичальником графіку платежів призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня за фактичне число календарних днів користування кредитом із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Доказів здійснення всіх платежів за кредитним договором у встановлені розміри та строк відповідач не надала. ТОВ «Бізнес позика» не продовжувало строк дії кредитного договору в односторонньому порядку, не нараховувало проценти після закінчення строку дії договору. Умовами договору встановлена також саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні додаткові чи супутні банківські послуги цією комісією не передбачені, що не суперечить затвердженим Постановою НБУ від 11.02.2021 Правилам розрахунку небанківськіми фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Сума заборгованості відповідача підрахована у урахуванням всх її платежів. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості, який би узгоджувався з умовами кредитного договору та обставинами справи.

Сторони клопотали про розгляд справи без їх участі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 05.02.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено Договір № 525003-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до якого, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 22000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Сторонами відповідно до умов договору погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні до 23.07.2025. Комісія за надання кредиту - 4400 гривень. За користування кредитом встановлена стандартна процентна ставка - 1 % в день (п. 2. 4) і знижена - 1% в день впродовж перших семи днів користування кредитом (п. 10.2, 10.3). Договір підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «UA-1135».

Із візуальної форми послідовності дій клієнта встановлено послідовність дій ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору № 525003-КС-001 від 05.02.2025.

05.02.2025 ОСОБА_1 прийняла (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 525003-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 525003-КС-001 від 05.02.2025, що акцептована відповідачем 05.02.2025 шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Із анкети клієнта (витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи) встановлено, що ОСОБА_1 вказала адресу її проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, номер банківського рахунка для перерахування коштів ( НОМЕР_1 ), що є підтвердженням здійсненої нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

До підписання договору № 525003-КС-001 від 05.02.2025 відповідач електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «UA-5686 підписала паспорт споживчого кредиту, підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані, виходячи з обраних нею умов кредитування (розділ 7 паспорту споживчого кредиту).

Позивач 05.02.2025 на виконання зобов`язань за договором № 525003-КС-001 від 05.02.2025 перерахував на банківську карту № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 22000 гривень, про що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід».

Факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 22000 гривень підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами, у тому числі, витребуваними судом документами з АТ «Таскомбанк» - випискою по рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Судом також установлено, що відповідач активно користувалася кредитними коштами.

Згідно з наданим позивачем розрахунком відповідач кошти повернула частково.

Позичальник 20.02.2025 внесла 4730 гривень на погашення кредиту, з яких 3300 гривень були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом, 1210 гривень - на погашення комісії, 220 гривень - на погашення нарахування на ст.625 ЦК України; 15.03.2025 - внесла 6710 гривень, з яких 3080 гривень були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом, 1430 гривень - на погашення комісії, 2200 гривень - на погашення нарахування на ст.625 ЦК України.

ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, відповідно до наданого позивачем розрахунку та довідки, заборгованість останньої перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 06.01.2026 за Договором № 525003-КС-001 про надання кредиту становить 63140 гривень, з яких: по тілу кредиту - 22000 гривень; по процентах - 30800 гривень; по штрафам - 8580 гривень; по комісії - 1760 гривень.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»)

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Кредитний договір № 525003-КС-001 від 05.02.2025 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимог Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Враховуючи зміст кредитного договору, судом встановлено і не викликає сумніву, що кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-1135», надісланим на номер телефону НОМЕР_3 . На переконання суду, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, такий договір не був би укладений.

Такий висновок суду узгоджується з висновками, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Договір містить паспортні дані, податковий номер, номер засобів зв`язку та поштову адресу ОСОБА_1 .

Доводи сторони відповідача про відсутність доказів надіслання повідомлення відповідачу та отримання цього повідомлення судом не приймаються, оскільки вони зводяться до концепції негативного доказу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Верховний Суд у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 - 4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1, ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Загальні витрати за споживчим кредитом включають в себе комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

У цій справі одноразова комісія встановлена за видачу кредиту, передбачена умовами договору про надання кредиту (п. 2.5) і є складовою загальних витрат за споживчим, не включає в себе додаткових та/або супутніх послуг за договором. Тому на підставі викладеного, зважаючи на обсяг позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по комісії за видачу кредиту.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 8580 гривень, суд зауважує таке.

Згідно з положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.5 договору встановлено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700000 % процентів річних від суми заборгованості в силу положень ст.625 ЦК України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів, та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі ст.625 ЦК України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1% від неповернутої суми кредиту. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнний стану в Україні не скасовано та не припинено.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким, зокрема розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнити пунктом 6-1 такого змісту: «6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Також, згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.

Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України(див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Враховуючи, що заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Згідно зі ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Іншої черговості погашення вимог кредитора сторони в Договорі про надання кредиту не обумовили.

Часткове зарахування товариством платежів у погашення нарахованої відповідачу комісії за видачу кредиту (яка не є витратами кредитора, пов`язаними з одержанням виконання) за умови неповного погашення відсотків за користування кредитом та основної суми боргу (тіла кредиту), не відповідає нормам вищевказаної статті.

Тож суд здійснює перерахунок заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Впродовж усього строку кредитування діяла ставка 1% за кожен день користування кредитом, яка нараховується на залишок заборгованості. Строк на який надається кредит: 24 тижні.

Період з 05.02.2025 до 23.07.2025 включає в себе 24 тижні (169 днів).

Станом на 20.02.2025 (16 днів користування кредитом) відповідачу нараховано 22000 гривень тіла кредиту, 3520 гривень відсотків за користування кредитом (220 грн х 16 днів), 4400 гривень комісії та 220 гривень нарахувань за ст.625 ЦК України. Відповідач 20.02.2025 сплатила в користь позивача 4730 гривень, з яких на погашення відсотків за користування кредитом повинно було бути спрямовано 3520 гривень відсотків, а решта 1210 гривень - на погашення тіла кредиту. Таким чином, станом на 21.02.2025 за відповідачем залишалася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20790 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом була відсутня.

У період з 21.02.2025 до 15.03.2025 (23 дні) відповідачу повинні були бути нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 4781,7 гривень (207,9 х 23 дні), при цьому залишок заборгованості за тілом кредиту становив 20790 гривень. 15.03.2025 відповідач сплатила 6710 гривень, які повинні були бути спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом - 4781,7 гривень, а решта 1928,3 гривень - на погашення тіла кредиту. Таким чином, станом на 16.03.2025 за відповідачем залишалася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18861,7 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом була відсутня.

У період з 16.03.2025 до 23.07.2025 (130 днів, останній день строку кредитування) відповідач погашення заборгованості не здійснювала і їй повинно було бути нараховано 24520,21 гривень (188,617 грн х 130 днів) відсотків за користування кредитом, а всього станом на 23.07.2025 - 43381,91 гривню (18861,7 гривень тіла кредиту + 24520,21 гривень відсотків за користування кредитом).

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 47781,91 гривень (4400 гривень по комісії, 18861,7 гривень тіла кредиту, 24520,21 гривень відсотків за користування кредитом).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 525003-КС-001 від 05.02.2025 у загальному розмірі 47781,91 гривень (сорок сім тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 91 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 2014,80 гривень (дві тисячі чотирнадцять гривень 80 копійок).

Іншу частину вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (адреса місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ; ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ