Справа № 455/1924/25
Провадження № 2-к/452/1/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Страхоцької Т.А.,

за участі

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Бущака Р.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Старосамбірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (після перейменування - Старосамбірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) (далі відділ ДРАЦС), -

В С Т А Н О В И В :

19 вересня 2025 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Бущака Р.Є. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із клопотанням про визнання в Україні рішення Окружного суду західного Лісабона від 27 листопада 2024 року, реєстраційний номер 154426966, у справі про розлучення без згоди іншого подружжя №3759/23.3Т8СSС, за позовом ОСОБА_1 , котре було перекваліфіковано на розлучення за взаємною згодою, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року справу передано для розгляду за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

17 жовтня 2025 року справа надійшла до суду та того ж дня згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Кущ Т.М..

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року вказане клопотання ОСОБА_1 було прийняте до розгляду та встановлено заінтересованим особам місячний строк для подачі заперечення проти цього клопотання.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2025 року судове засідання з розгляду вказаного клопотання було призначено на 23 лютого 2026 року о 10 год. 00 хв. та в подальшому було відкладено на 12 березня 2026 року об 11 год. 30 хв..

У судовому засіданні 12 березня 2026 року судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що ухвалу суду буде проголошено (підписано) о 12 год. 30 хв. 12 березня 2026 року.

Відповідно до ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.473 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення судового засідання або про розгляд справи за її відсутності не заявила.

З урахуванням наведеного, суд здійснював судовий розгляд справи за відсутності заявника ОСОБА_1 та за участі її представника - адвоката Бущака Р.Є..

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, а саме, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення за зареєстрованим місцем проживання, яке повернуто на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається належним повідомленням, про причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти клопотання ОСОБА_1 він нього не надходило.

Крім того, заінтересована особа ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України додатково повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду.

Представник заінтересованої особи - відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти клопотання ОСОБА_1 він представника відділу ДРАЦС до суду не надходило. Разом з тим, у письмовій заяві, поданій до суду, представник заінтересованої особи прохав провести розгляд справи без його участі, не заперечив при цьому проти задоволення клопотання.

За наведених обставин, суд здійснював судовий розгляд справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 та представника заінтересованої особи відділу ДРАЦС.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Бущак Р.Є. підтримав клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, посилаючись на обставини та факти, викладені у ньому, прохав клопотання задовольнити.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружились 31 травня 1986 року у Лютовиській сільській раді народних депутатів Старосамбірського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 31 травня 1986 року зроблено запис за №11.

Рішенням від 27 листопада 2024 року Окружного суду Західного Лісабона, реєстраційний номер 154426966, у справі про розлучення без згоди іншого подружжя №3759/23.3Т8СSС, за позовом ОСОБА_1 , котре було перекваліфіковано на розлучення за взаємною згодою, було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що воно набрало законної сили 27 листопада 2024 року, а отже воно набуло чинності.

15 липня 2025 року вказане рішення апостильовано, що засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штамп, якими скріплено відповідний документ. Переклад рішення суду на українську мову виконаний перекладачем Назарко М.І. та засвідчено вірність та повноту цього перекладу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко А.О. 19 серпня 2025 року, зареєстровано в реєстрі за №5520,5521.

Згідно ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ст.471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Сутність принципу взаємності полягає у наданні особам іноземної держави певних прав чи певного правового режиму за умови, що особи країни, що їх надає, користуватимуться аналогічними правами або правовим режимом у визначеній іноземній державі.

Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, передбачений ст.472 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Представником заявника до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додано документи, визначені ч.2 ст.472 ЦПК України.

Вивчивши клопотання та долучені до нього документи, судом встановлено, що додані до клопотання документи відповідають вимогам ст.472 ЦПК України.

Згідно зі ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (ч.1 ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» (далі Постанова), клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно п.17 Постанови рішення про розірвання шлюбу є таким, що не потребує примусового виконання.

Згідно ч.6 та ч.7 ст.473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення, у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. У визнанні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених ст.468 цього Кодексу.

Судом не встановлено перелічених у ст.468 ЦПК України підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Між Україною та Португальською Республікою не укладено договору про правову допомогу, відтак рішення суду Португальської Республіки визнається в Україні за принципом взаємності і відсутності двостороннього договору із Португальською Республікою та не може бути підставою для невизнання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону «Про міжнародне приватне право» якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Враховуючи те, що між Україною та Португальською Республікою не укладено договору про правову допомогу, рішення суду Португальської Республіки рішення від 27 листопада 2024 року Окружного суду Західного Лісабона, реєстраційний номер 154426966, у справі про розлучення без згоди іншого подружжя №3759/23.3Т8СSС, за позовом ОСОБА_1 , котре було перекваліфіковано на розлучення за взаємною згодою, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає визнанню на території України.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

На підставі викладеного та керуючись стст.471-473 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Старосамбірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (після перейменування - Старосамбірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України), - задовольнити.

Визнати на території України рішення від 27 листопада 2024 року Окружного суду Західного Лісабона, реєстраційний номер 154426966, у справі про розлучення без згоди іншого подружжя №3759/23.3Т8СSС, за позовом ОСОБА_1 , котре було перекваліфіковано на розлучення за взаємною згодою, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований у Лютовиській сільській раді народних депутатів Старосамбірського району Львівської області, запис за №11 від 31 травня 1986 року, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М. Кущ