Єдиний унікальний номер судової справи: 484/5741/25
Номер провадження 22-ц/812/647/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Маржиної Т.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (надалі ТОВ «ФК «Процент») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 09 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2067-1478-1 за умовами якого відповідачці на умовах строковості, поворотності та оплатності було надано кредит в сумі 5 000 грн строком на 365 днів до 08 листопада 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожний день користування (1277,5 % річних).

Вказаний договір підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами, які розміщені на сайті позивача.

ТОВ «ФК «Процент» зі своєї сторони виконало свої зобов`язання за договором, надало відповідачці кредит в сумі 5 000 грн, перерахувавши на банківську картку, реквізити якої надала ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , емітованої в АТ «Ощадбанк», а відповідачка в свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплатити нараховані проценти в обумовлений договором строк.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 09 жовтня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 68 875 грн з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 63 875 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 09 листопада 2023 року по 08 листопада 2024 року, яка в добровільному порядку відповідачкою не сплачена.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідачки його користь заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2023 року №2067-1478-1 у розмірі 68 875 грн.

03 листопада 2025 року відповідачкою подано відзив на позов, в якому вона просила суд задовольнити позовні вимоги частково.

ОСОБА_1 у відзиві не заперечувала факту укладення кредитного договором № 2067-1478-1 від 09 листопада 2023 року, за умовами якого отримала грошові кошти у сумі 5 000 грн. Щодо суми основної заборгованості то відповідачка визнає позовні вимоги лише в сумі 12 875 грн, що складається з 5 000 грн тіла кредиту та 7 875 грн. відсотків, нарахованих за перші 45 днів користування кредитом (з 09.11.2023 по 23.12.2023) за ставкою 3,5% на день.

Щодо неправомірності нарахування відсотків відповідачка заперечує проти стягнення 56 000 грн відсотків за період з 24.12.2023 по 08.11.2024 та зазначає, що позивач проігнорував вимоги Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням змін від 24.12.2023 року, який встановив поетапне обмеження максимального розміру денної процентної ставки 2,5% та 1,5% відповідно. Нарахування відсотків за ставкою 3,5% після набрання чинності вказаними змінами вона вважає безпідставним, а відповідні умови договору - нікчемними. Щодо строку договору відповідачка вказує на помилковість розрахунків позивача, оскільки відсотки нараховані за 366 днів, тоді як строк договору становить 365 днів і мав закінчитися 07 листопада 2024 року. Стосовно витрат на правову допомогу відповідачка просить відмовити у стягненні 10 000 грн витрат на правничу допомогу, стверджує, що такі послуги надавались позивачу фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом у розумінні закону, що унеможливлює їх відшкодування як професійної правничої допомоги. Також вона зазначає, що розмір цих витрат не є обґрунтованим, пропорційним та не відповідає критеріям розумності з огляду на малозначність та типовість справи, а відтак сума судового збору має бути розподілена пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

10 листопада 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечує проти доводів відповідачки та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що посилання відповідачки на обмеження ставки, запроваджені Законом № 3498-IX, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір укладений до набуття чинності Законом № 3498-ІХ, зміни до Кредитного договору не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії а інших умов не укладались), тому фіксована процентна ставка погоджена сторонами на дату укладення Кредитного договору не змінюється протягом строку дії Кредитного договору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач заперечує проти тверджень відповідачки про неможливість стягнення витрат на правничу допомогу. Він зазначає, що представництво інтересів ТОВ «ФК «Процент» здійснює адвокат Руденко К.В. на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру. Той факт, що оплата послуг здійснюється на рахунок ФОП, не змінює правової природи цих витрат як професійної правничої допомоги. Позивач стверджує, що розмір витрат у сумі 10 000 грн. є обґрунтованим, зважаючи на обсяг підготовлених процесуальних документів (позовна заява, відповідь на відзив) та час, витрачений на вивчення матеріалів справи.

13 листопада 2025 року до суду від відповідачки надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вона наполягає на тому, що вказані позивачем відсотки нараховані за 366 днів, чим ТОВ «Фінансова компанія «Процент» порушило умови договору, який був укладений строком на 365 днів і повинен закінчуватися 07 листопада 2024 року, тобто останнім днем нарахування процентів за користування кредитом повинно бути саме 07 листопада 2024 року.

Свою позицію відповідачка також обґрунтовує тим, що Закон України «Про споживче кредитування» є пріоритетним у регулюванні правовідносин сторін, а норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються лише в частині, що йому не суперечить. Вона стверджує, що при розрахунку заборгованості згідно з вимогами чинного законодавства, загальна сума мала б становити 40 875 грн. Разом з тим, оскільки позивач не надав суду розрахунків, які б відповідали вимогам щодо обмеження процентної ставки, відповідачка продовжує наполягати на задоволенні позову лише в сумі 12 875 грн. Така сума, за її розрахунком, складається з тіла кредиту у сумі 5 000 грн. та відсотків за ставкою 3,5% у сумі 7 875 грн, нарахованих виключно за перші 45 днів користування кредитом з 09 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року - тобто до моменту набрання чинності змінами в законодавстві, які обмежили розмір ставки. Відповідачка вважає, що лише такий розмір заборгованості не суперечить вимогам закону та захищає її права як споживача.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 2067-1478-1 від 09 листопада 2023 року в сумі 68 875 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 000 грн та заборгованості за нарахованими процентами за період з 09 листопада 2023 року по 08 листопада 2024 року в сумі 63 875 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн, а всього 3 922,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язання порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2067-1478-1 від 09 листопада 2023 року в сумі 68 875 грн. Вирішуючи питання про витрати на професійну правничу допомогу, суд враховуючи складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважав, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 10 000 грн підлягає зменшенню до 1 500 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, а в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не застосував Закон України «Про споживче кредитування» що нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «ФК «Процент» просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке та встановлено судом, що 09 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2067-1478-1 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Процент», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 652985 направлявся відповідачці 09.11.2023 о 19:58:53 шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений в Кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 09.11.2023 о 19:59:10 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 652985 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua.

Відповідно до умов договору, Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути у розмірі та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором (п.1.1.).

Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом (п.1.2 Договору).

Кредитні кошти в сумі 5000 грн були переказані ОСОБА_1 09 листопада 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_3 емітовану АТ «Ощадбанк», що підтверджується довідкою платіжної установи, листом АТ «Ощадбанк» з якого вбачається, що за платіжною картою № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 наявний фінансовий номер НОМЕР_2 та відповідно до платіжної інструкції № 615 від 10 листопада 2023 року на банківський рахунок відповідачки було зараховано 5 000 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 08 листопада 2024 року заборгованість за кредитним договором становить 68 875 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 63 875 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 09 листопада 2023 року по 08 листопада 2024 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого не заперечує відповідачка, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2067-1478-1 дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору 652985, який було надіслано кредитором на телефон НОМЕР_2 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідачки, що і є його безпосереднім підписом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на день розгляду справи відповідачкою не надано доказів про виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості за кредитним договором, позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Колегія суддів враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

За такого висновки щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 3,5 % за весь період нарахування заборгованості є помилковими.

Колегія суддів зауважує, що встановлені Законом України № 3498-ІХ обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки підлягають застосуванню до всіх договорів про споживчий кредит, у яких нарахування процентів здійснювалося після 24 грудня 2023 року. Як убачається з матеріалів справи, нарахування процентів за спірним кредитним договором відбувалося і після набрання чинності зазначеним Законом, у зв`язку з чим відповідні обмеження підлягають застосуванню і до цих правовідносин.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсотки, нараховані кредитодавцем, мають бути перераховані відповідно до встановлених Законом максимальних денних ставок, у зв`язку з чим, розрахунок відсотків здійснюється колегією суддів наступним чином.

Сума основного боргу (тіло кредиту) 5000 грн.

Перший період з 09 листопада 2023 року по 23 грудня 2023 року (45 днів), гранична ставка: 3,5 % на день, денна сума процентів: 5000 грн х 3,5 % = 175 грн, а всього 7 875 грн (45 днів х 175 грн).

Другий період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів), гранична ставка: 2,5 % на день, денна сума процентів: 5000 грн х 2,5 % = 125 грн, а всього грн 15 000 грн (45 днів х 175 грн).

Третій період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів), гранична ставка: 1,5 % на день, денна сума процентів: 5000 грн х 1,5 % = 75 грн, а всього грн 9 000 грн (45 днів х 75 грн).

Четвертий період з 20 серпня 2024 року по 07 листопада 2024 року (80 днів), гранична ставка: 1 % на день, денна сума процентів: 5000 грн х 1 % = 50 грн, а всього грн 4 000 грн (80 днів х 50 грн).

Отже, максимально допустима сума процентів за кредитним договором № 2067-1478-1 за період з 09 листопада 2023 року по 07 листопада 2024 року становить 35 875 грн (7875 грн +15000 грн + 9000 грн + 4000 грн).

Колегія суддів зазначає, що всі проценти, нараховані кредитодавцем в частині, що перевищує встановлений законом розмір, суперечать вимогам Закону України № 3498-ІХ, є протиправними та не підлягають стягненню.

Доводи апеляційної скарги про надмірність процентів та їх неспівмірність із сумою основного боргу частково враховані колегією суддів, що знайшло відображення у перерахунку процентів відповідно до імперативних вимог Закону України № 3498-ІХ.

Разом з тим твердження відповідачаки про те, що сам факт перевищення процентів над тілом кредиту автоматично свідчить про їх незаконність, є неправильним. Законодавство не встановлює заборони на перевищення процентів над основною сумою боргу, а визначає граничні межі процентної ставки, яких у межах проведеного апеляційного перерахунку дотримано. Відтак, доводи про перетворення процентів на засіб необґрунтованого збагачення кредитора не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання на узагальнену практику Конституційного Суду України та Верховного Суду не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки не підкріплені аналізом тотожності фактичних обставин справ, у яких сформульовано відповідні правові висновки.

Колегія звертає увагу на те, що спірні правовідносини врегульовані шляхом застосування спеціального законодавства у сфері споживчого кредитування, з урахуванням як договірних умов, так і законодавчих обмежень, що виключає довільний підхід до зменшення зобов`язань відповідача.

За такого, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» складає 40 875 грн (5000 грн + 38 875 грн).

Суд першої інстанції, на встановлене належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 68 875 грн.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованості за кредитним договором № 2067-1478-1 від 09 листопада 2023 року станом на 08 листопада 2024 року у розмірі 40 875 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38 875 грн - заборгованість за процентами.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (40,7%), а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 40 875 грн із заявленої суми 68 875 грн, що становить 59,3 %, з відповідачки на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 1436, 48 грн ( 2422,40 грн х 59,3 %) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. При цьому, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 1848,59 грн (4542 грн х 40,7 %) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з цим, з урахуванням положень ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки слід стягнути судовий збір у розмірі 412,11 грн (1848,59 грн - 1436,48 грн), що становить різницю між сумами судових витрат, що підлягають компенсації кожній із сторін.

Рішення суду в частині вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу не було предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () заборгованість за кредитним договором № 2067-1478-1 від 09 листопада 2023 року станом на 08 листопада 2024 року у розмірі 40 875 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38 875 грн - заборгованість за процентами.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на користь ОСОБА_1 412,11 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст складено 13 березня 2026 року.