Номер провадження: 22-ц/813/2491/26
Справа № 491/466/24
Головуючий у першій інстанції Надєр Л. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Надєр Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

30.05.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, треті особи: ГУ Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги позивачів були обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 був її син ОСОБА_5 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Ім. Карма Маркса» в с. Долинське Ананьївського району Одеської області розміром 5,53 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0538321, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією 20 грудня 1999 року.

Позивачі зазначали, що ОСОБА_4 дійсно належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Ім. Карла Маркса» в с. Долинське Ананьївського району Одеської області, розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії ОД №0538321, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 20 грудня 1999 року та зареєстрованого 20.12.1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №482.

02.02.2006 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області (далі - Ананьївська РДА), (за життя ОСОБА_4 ) було винесено розпорядження №48 «Про передачу в натурі земельних часток (паїв) із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСП «Карла Маркса» громадянам, власникам сертифікатів». Вказане розпорядження стосувалося видачі державного акту на право власності на земельну ділянку на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області ОСОБА_4 , земельна ділянка площею 3,41 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, після смерті ОСОБА_4 , відповідно до розпорядження №48 від 02.02.2006 року Ананьївською РДА на ім`я ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №923188 від 13.08.2008 року, площею 3,41 га, яка розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, кадастровий номер :01:004:0151.

13.08.2008 року, також після смерті ОСОБА_4 , за нею було зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 3,4054 га, місце розташування: Одеська область, Ананьївський район, Долинська сільська рада, кадастровий номер: :01:004:0151, цільове призначення: 01.01.

Відповідно до листа №9-15-0.63-3695/2-22 від 24.11.2022 року ГУ Держгеокадастру в Одеській області за ОСОБА_4 було зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №923188 від 13.08.2008 року за №06.

Таким чином, позивачі вважають, що внаслідок видачі 13.08.2008 року державного акту про право власності на землю, серії ЯГ №923188, сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ОД №0538321, втратив свою чинність, оскільки став використаним через фактичну реалізацію передбаченого ним права.

05.04.2019 року Ананьївською РДА було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №305 та згідно якого ОСОБА_5 успадкував після спадкодавця ОСОБА_4 своєї матері, спадщину у вигляді права на спірну земельну частку (пай).

Таким чином свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2019 року у спадковій справі №122/2019 було видане на вже «припинене» право на земельну частку (пай) внаслідок втрати чинності сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД №0538321, після видачі взамін нього 13.08.2008 року державного акту про право власності на землю, серії ЯГ №923188.

Тобто, видача державного акту про право власності на землю, серії ЯГ №923188 вже після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , жодним чином не впливає на наявність у неї на час смерті саме права власності на земельну ділянку, а не права на земельну частку (пай), оскільки вище згаданий державний акт видавався на виконання розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації від 02 лютого 2006 року №48 «Про передачу в натурі земельних часток (паїв) із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСП «Ім. Карла ОСОБА_6 » громадянам, власникам сертифікатів».

Відтак спадкодавець ОСОБА_4 за життя набула саме у приватну власність відповідну земельну ділянку, в той час як зобов`язання щодо видачі їй самого державного акту про право власності на землю та його реєстрацію було доручено здійснити відділу земельних ресурсів, яке виконало дане зобов`язання лише 13 серпня 2008 року, тобто вже після смерті ОСОБА_4 .

Позивачі зазначали, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер після прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить вже право власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, з огляду на наведене, син померлої ОСОБА_5 прийняв після смерті матері спадщину саме у вигляді права власності на земельну ділянку, площею 3,4054 га, місце розташування: Одеська область, Ананьївський район, Долинська сільська рада, кадастровий номер; ;01;004:0151, але спадкові права на вказане майно належним чином оформлені не були. За життя ОСОБА_5 не встиг виправити вказану розбіжність у документах на спадкове майно, оскільки 05 квітня 2019 року Ананьївською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №305 та згідно якого ОСОБА_5 успадкував після спадкодавця ОСОБА_4 спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Ім. Карла Маркса» в с. Долинське Ананьївського району Одеської області, розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД №0538321, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією 20 грудня 1999 року, тобто, видано свідоцтво про право на спадщину вже на сертифікат, який був «погашеним», оскільки став використаним через фактичну реалізацію передбаченого ним права.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на його майно. За життя померлий ОСОБА_5 заповіту не залишив, а тому спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_5 за законом є: його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Інших спадкоємців немає.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області з заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , відповідно до яких вони прийняли у спадок майно, що залишилось на день смерті їх батька, у тому числі й спірну земельну ділянку.

02.12.2021 року державним нотаріусом Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області було надано лист-роз`яснення №411/02-14, в якому повідомлено, що встановлено відсутність документу, що посвідчує право власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку. Враховуючи вищенаведене, видача свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 неможлива, у зв`язку з чим позивачам було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 22.02.2024 року у цивільній справі №491/367/23 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Долинська сільська рада Подільського району Одеської області, Долинська сільська рада Подільського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, з підстав того, що позовні вимоги були пред`явлені до неналежного відповідача (а.с.45-50).

У зв`язку з цим, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з даним позовом до суду до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, зазначивши третіми особами: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, та просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 23.10.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.169-176).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.181-188).

Вирішуючи питання про слухання справи, у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.219-226).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Колегія суддів також враховує клопотання позивачів про слухання справи у їх відсутність (а.с. 194).

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не мають належних і допустимих доказів того, що за життя ОСОБА_4 не мала у власності земельної ділянки, серії ЯГ №923188 від 13.08.2008 року, площею 3,41 га, яка розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, кадастровий номер :01:004:0151, а тому зазначена земельна ділянка не увійшла до складу спадщини після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 .

Однак, за таким висновком суд першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, бабусі позивачів - ОСОБА_4 , 1920 року народження, належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Ім. Карла Маркса» в с. Долинське Ананьївського району Одеської області, розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії ОД № 0538321, виданого Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 20 грудня 1999 року та зареєстрованого 20 грудня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 482 (а.с.18).

02.02.2006 року Ананьївською РДА винесено розпорядження № 48 «Про передачу в натурі земельних часток (паїв) із земель сільськогосподарського призначення колишнього КСП «Карла Маркса» громадянам, власникам сертифікатів» (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після смерті якої єдиним спадкоємцем першої черги за законом був її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

13.08.2008 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , відповідно до Розпорядження №48 від 02.02.2006 року, Ананьївською РДА на ім`я ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 923188 від 13.08.2008 року, площею 3,41 га, яка розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, кадастровий номер :01:004;0151.

Внаслідок видачі 13.08.2008 року державного акту про право власності на землю Серії ЯГ №923188, сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0538321 втратив свою дійсність - і є «погашеним», оскільки став використаним через фактичну реалізацію передбаченого ним права.

05.04.2019 року Ананьївською РДА спадкоємцю ОСОБА_4 її сину, ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстроване в реєстрі за № 305 та згідно якого ОСОБА_5 успадкував після спадкодавця ОСОБА_4 спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Ім. Карла Маркса» в с. Долинське Ананьївського району Одеської області, розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД №0538321, виданого Ананьївською РДА 20.12.1999 року.

18.04.2019 року Ананьївською РДА на сертифікаті, серії ОД № 0538321, було зроблено відповідний запис про перехід права на земельну частку (пай) (а.с.18-звор.).

Зазначені обставини свідчать про те, що син померлого спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 прийняв після смерті матері спадщину саме у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,4054 га (раніше розмір земельної ділянки був визначений як 5,53 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), місце розташування: Одеська область, Ананьївський район, Долинська сільська рада, кадастровий номер: :01:004:0151, але спадкові права на вказане майно належним чином оформлені не були.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 помер (а.с.17).

Спадкоємцями першої черги після померлого за законом є: його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.30, 33, 34).

У зв`язку з цим, 19.10.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області з заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їх батька - ОСОБА_5 , відповідно до яких вони прийняли майно, що залишилось на день смерті їх батька у вигляді права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4054 га, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський район (попередня назва - Одеська область, Ананьївський район), Долинська сільська рада (а.с.31, 35).

В свою чергу, ОСОБА_3 24.09.2019 року звернулася до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , на користь дітей спадкодавця, позивачів у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках кожному (а.с.40).

В той же день, 24.09.2019 року Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області була відкрита Спадкова справа №46/2019 на майно померлого ОСОБА_5 .

Однак, 02.12.2021 року державним нотаріусом Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області Панасюк A.B. надано лист-роз`яснення, вих. 411/02- 14, в якому повідомлено щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду (а.с.43).

Колегія суддів зазначає, що згідно постанови КІІС ВС від 17.01.2024 № 522/3999/23 (61-17469 св 23) та ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, за змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у його постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Колегія суддів ще раз зазначає, що право власності на земельну ділянку у ОСОБА_4 , 1920 року народження, виникло ще у 1999 році, оскільки громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер після прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить вже право власності на таку земельну ділянку.

При цьому видача державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 923188 від 13.08.2008 року - це лише офіційне оформлення, визнання і підтвердження державою факту існування вже набутого права на нерухоме майно, а присвоєння кадастрового номеру - це процедура визначення меж земельної ділянки, а не встановлення факту набуття права власності.

У своїх листах нотаріус чітко вказав, що спірна земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 та була успадкована її сином ОСОБА_5 , що повністю спростовує висновок суду першої інстанції про те, що право власності на земельну ділянку площею 3,4054 га, з кадастровим номером :01:004:0151, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського (нині Подільського) району Одеської області, не входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Після смерті ОСОБА_4 її син - ОСОБА_5 прийняв спадщину саме у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,4054 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ананьївський район, Долинська сільська рада, кадастровий номер: :01:004:0151, що підтверджується відповідним записом від 18 квітня 2019 року у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ОД №0538321,але спадкові права на вказане майно належним чином ним оформлені не були (а.с.189-звор.).

У зв`язку з цим, після смерті ОСОБА_5 , спадщину в установленому законом порядку прийняли його діти, позивачі у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках кожний, а тому їх позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвально не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити тавизнати за ними право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №923188 від 13.08.2008 року, площею 3,41 га, яка розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, кадастровий номер :01:004:0151, в порядку спадкування за законом, в рівних частках.

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Долинської сільської ради Подільського району Одеської області на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 1211,20 грн. (а.с.1, 2), та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1816,8 грн. (а.с.115, 116, 204, 205), у загальному розмір 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №923188 від 13.08.2008 року, площею 3,41 га, яка розташована на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, кадастровий номер :01:004:0151, в порядку спадкування за законом, в рівних частках.

Стягнути з Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в рівних частках судовий збір у загальному розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок), кожному по 1 514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.03.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева