№175/4262/26
провадження 2-з/175/17/26
УХВАЛА

12 березня 2026 року Дніпровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.

за секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Слобожанське заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду.

В заяві про забезпечення доказів заявник просить суд забезпечити докази до подання позовної заяви у цивільній справі шляхом їх витребування судом: у Головного управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області () належним чином посвідчених копій поземельних книг на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:053:0130, :01:053:0030, :01:053:0023, :01:053:0024, :01:053:0025; у приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області КУДРЯВЦЕВОЇ Тетяни Миколаївни належним чином засвідчених копій договорів дарування земельних ділянок з кадастровими номерами :01:053:0023, :01:053:0024, :01:053:0025, посвідчених нею 24 червня 2008 року та зареєстрованих в реєстрі за № 1503, 1506, 1521, договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:053:0130, посвідченого нею 30 червня 2009 року (реєстровий № 1585), а також копій усіх документів наданих сторонами для укладення зазначених договорів; у Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (код ЄДРОПОУ 05520750) реєстраційну справу в паперовій формі на земельну ділянку площею 6,0000 га з кадастровим номером :01:053:0030 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 214). Крім того просив заяву про забезпечення доказів розглянути у судовому засіданні без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, а також уповноважити на одержання доказів, які забезпечуються судом шляхом їх витребування, представника заявника адвоката Бондаря Іллю Азізовича, а тому зважаючи на викладені обставини, а також тривалу бездіяльність посадових осіб територіальних органів Держгеокадастру у Дніпропетровській області, які не внесли до Державного земельного кадастру відомості про скасування кадастрових номерів земельних ділянок :01:053:0030, :01:053:0023, :01:053:0024, :01:053:0025 після їх об`єднання та поділу, відсутність в Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області архівних примірників державних актів про право власності на зазначені земельні ділянки, а також документації із землеустрою, на підставі якої було здійснено реєстрацію спірних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, у заявника є достатні підстави припускати про групою невстановлених осіб здійснюються протиправні дії спрямовані на заволодіння належною йому земельною ділянкою, а також знищення доказів з метою утруднення доказування історії та порядку формування спірних земельних ділянок як об`єктів цивільних прав, а також здійснення державної реєстрації прав на них. Таким чином забезпечення доказів шляхом їх витребування судом в Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області та у приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області КУДРЯВЦЕВОЇ Т.М. є єдиним та безальтернативним способом отримання належних та допустимих доказів, а завчасне повідомлення про дату, час і місце судового засідання осіб, у яких вони витребовуються, може унеможливити або істотно ускладнити їх отримання.

Представник заявника заяву підтримав та просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Заінтересована особа ПН ДМНО Дніпропетровської області Кудрявцева Т.М. в судовому засіданні проти вимог заяви не заперечувала та просила задовольнити вимоги заяви.

Заінтересована особа Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, про день та час повідомлялася належним чином, у своїй заяві проти вимог заяви заперечували та просили справу розглядати без участі представника міської ради.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України неявка заявника та інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, не перешкоджає розгляду поданої заяви.

Вислухавши представника заявника та заінтересовану особу, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду, з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно з ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Частиною 5 ст. 116 ЦПК України передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви, заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження. Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.

Згідно з п. 4-6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази.

Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із задоволенням вказаної заяви.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом наведених норм, обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у Постанові 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів, забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін, наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед треба зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, представником заявника не доведено обставин, які б давали підстави вважати, що докази, які він просить витребувати, будуть втрачені або їхнє витребування судом підчас судового розгляду справи стане неможливим або утрудненим.

Заявлені представником позивача вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, адже обставини справи вказують на те, що заявник не може самостійно отримати ці відомості, а не те, що такі відомості у майбутньому не вдасться отримати взагалі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення доказів до пред`явлення позову, подана в порядку ст. 116 ЦПК України, не містить належного обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник, дійсно можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим, а тому ураховуючи недоведеність підстав для вжиття заходів забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду, у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Також не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні вимог зазначеної вище заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 84, 116-118 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду відмовити.

Ухвала набрала законної сили 12 березня 2026 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.Г. Васюченко