Справа № 367/2724/26
Провадження №2-о/367/190/2026
УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2026 року місто Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Білогруд О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення обмежувального припису,-

у с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною заявою у якій просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців з визначенням заходу тимчасового обмеження її прав у виді заборони наближатися на відстань більше ніж 2000 метрів до місця проживання заявника. Зазначив про тривалі, систематичні та протиправні дії з боку його колишньої знайомої ОСОБА_2 , які мають характер переслідування, наклепу, образ, психологічного тиску та грубого втручання у його приватне життя. Також указав у заяві, що у 2022 році має договірні відносини з ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а у подальшому ОСОБА_2 допускала протиправні стосовно нього та особи з якою він перебуває у фактичних шлюбних стосунках ОСОБА_3 , що виражалося у публічних образах та переслідування, втручання у приватне та сімейне життя, наклеп.

Перевіривши матеріали заяви та долучених до неї документів, суддею ураховується таке.

Відповідно до положень частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені Розділом ІV ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою 13 Розділу ІV ЦПК України.

Так, положення статті 350-2 ЦПК України передбачають, що заяву про видачу обмежувального припису може бути подано: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (частини друга та третя статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.

Таким чином із заяви убачається, що заявник ОСОБА_1 не є особою, яка має право звертатися до суду із заявою про встановлення обмежувального припису, оскільки він не є особою, переліченою у частинах другою та третьою статті 3 Закону), також заява не містить відомості про те, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підпадають під дію положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Водночас положення глави 13 Розділу IV ЦПК України не врегульовують дії суду у разі встановлення обставин, які свідчать про те, що із заявою про видачу обмежувального припису звернулася особа, яка не перебуває у статусі тієї яка може звертатися до суду з такими заявами або спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому суд на підставі частини дев`ятої статті 10 та частини третьої статті 294 України застосовує принцип аналогії закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення обмежувального припису, слід відмовити, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку, визначеному главою 13 Розділу IV ЦПК України. Водночас ОСОБА_1 має право звернутися до суду у порядку позовного провадження, або ініціювати питання про перевірку дій особи, яка на його думку, порушує його право, уповноваженими органами національної поліції у порядку кримінального або адміністративного (Кодексу України про адміністративні правопорушення) судочинства.

На підставі статей 186, 260, 294, 350-1 350-2, ЦПК України, суд, -

постановив:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення обмежувального припису.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Білогруд