КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6813/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Київської міської ради на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,

за апеляційною скаргою представника Міністерства юстиції України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Литвинової І.В.,-

встановив:

У грудні 2024 року Київська міська рада звернулась до суду із названою скаргою.

Київська міська рада просила: скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Лазаревої Альони про стягнення виконавчого збору від 28 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; зупинити виконання постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Лазаревої Альони про стягнення виконавчого збору від 28 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Скарга обґрунтована тим, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року № 2-237/10, про погашення заборгованості ПП «Лекс» перед публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» за договором № 70-В/07 про відкриття кредитної лінії від 26 березня 2007 року в розмірі 12 031 800 доларів США (що складало 94 930 902 грн 00 коп.), звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 червня 2007 року, укладеним між ЗАТ «Банк НРБ» і ОСОБА_1 , на останньому квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 238, 5 кв.м, житловою площею 126, 8 кв.м, із встановленням початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації - 2 371 000 доларів США та способу його реалізації - шляхом продажу з прилюдних торгів.

Постановою Верховного Суду України від 09 червня 2021 року № 757/14309/19 замінено боржника ОСОБА_1 на його правонаступника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому на виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року.

На виконання постанови Верховного Суду старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , 27 вересня 2021 року винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, на підставі якої Київська міська рада у порядку ст. 1277 ЦКУкраїни стала співборжником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, маючи грошовий обов`язок перед стягувачем у розмірі 1/ 2 частини квартири, як предмету іпотеки, що становить 1 185 500, 00 доларів США.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Лазаревої Альони від 28 жовтня 2024 року стягнуто з Київської міської ради виконавчий збір у розмірі 118 550, 00 доларів США у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Київська міська рада вважала, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на реалізацію предмета іпотеки та виконання рішення суду. Не були вжиті заходи примусу, що призвело до порушення прав територіальної громади м. Києва, яка в силу відумерлої спадщини зобов`язана була зареєструвати право власності на майно.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року вимоги названої скарги задоволено.

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Лазаревої Альони про стягнення виконавчого збору від 28 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі представник Міністерства юстиції України просить ухвалу суду скасувати та провадження у справі закрити, оскільки спір не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. У разі якщо суд не знайде підстав для закриття провадження, представник Міністерства юстиції України просила залишити скаргу Київської міської ради без розгляду на підставі ч. 2 ст. 449 ЦПК України.

У випадку відсутності підстав для закриття провадження або залишення скарги без розгляду, представник Міністерства юстиції України просила відмовити у задоволення скарги Київської міської ради у повному обсязі.

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник Київської міської ради заперечив щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Розглядаючи скаргу Київської міської ради по суті та задовольняючи її вимоги, суд першої інстанції виходив із її доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що звертаючись до суду із скаргою, Київська міська рада просила скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Лазаревої Альони про стягнення виконавчого збору від 28 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до правил адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за ч. 1 ст.287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відтак, за загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із ч. 1 ст.74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому ч. 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок викладено упостановах Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18, від 23листопада 2021року у справі № 175/1571/15, від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц.

За п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що подана скарга Київської міської ради про скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Лазаревої Альони про стягнення виконавчого збору від 28 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Протилежний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим.

Судом першої інстанції не враховано вказані вимоги законодавства, висновки Великої Палати Верховного Суду та помилкового розглянуто скаргу Київської міської ради по суті вимог в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, ухвала суду від 22 жовтня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою Київської міської ради на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 закрити.

Роз`яснити Київській міській раді право звернутись до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за належною юрисдикцією до Київського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко