ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року місто Київ.

Справа № 2-39/2011

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5669/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних

справ: головуючого Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2025 року (постановлену у складі судді Бондаренко О.В., дата виготовлення повного тексу ухвали - 03 грудня 2025 року)

за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка Олексія Вікторовича, про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, заінтересовані особи: (стягувач) ПАТ АБ «Укргазбанк», (боржник) ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ

У грудні 2025 року приватний виконавець Літвиненко Олексій Вікторович звернувся до суду з даним поданням.

В обгрунтування подання зазначав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київська область Літвиненка О.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-39/11, виданого 20 вересня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42284, 47 дол США, пеню у сумі 8000,00 грн та витрати у справі.

17 вересня 2025 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3. Цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виклик боржника з наступною вимогою: ОСОБА_1 мав з`явитись до виконавця 30 вересня 2025 року, 10:00 за адресою: 08121, Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вул. Джерельна, буд. 6, офіс 31, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату та зобов`язано боржника надати: пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності, про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності. Крім того повідомляємо про обов`язок письмово повідомляти про повне чи часткове самостійне виконання рішення, виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну реєстрації), а також про зміну місця роботи. Всі вищевказані постанови та виклик боржнику відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» були скеровані на адресу боржника, вказану у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , рекомендованим поштовим відправленням № 357.

Відповідно до інформації з сайту Укрпошти рекомендоване поштове відправлення № 357 боржником було отримано 22 вересня 2025 року. У визначений час до офісу приватного виконавця боржник не з`явився, про поважність причин неявки не попередив, декларацію про доходи не надав, пояснення стосовно погашення заборгованості боржник не надав. В ході виконавчого провадження приватним виконавцем направлено запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, МВС України, Центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді.

Відповідно до листа за вих. № 15.1-11/2731 від 13 листопада 2025 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області - місцем проживання боржника ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 10 квітня 2013 року по теперішній час є АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №17046464 від 13 нрудня 2007 року (наданий стягувачем) ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі продажу квартири від 12 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., зареєстрованого в реєстрі №8380.

26 вересня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. направлено рекомендованим листом з повідомленням № 195 вимогу про надання доступу приватному виконавцю до квартири АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна, дата проведення виконавчої дії - 07 жовтня 2025 року (середа), місце проведення виконавчої дії: АДРЕСА_1 . Дану вимогу боржник отримав 30 вересня 2025 року.

Відповідно до запланованої виконавчої дії 07 жовтня 2025 року приватним виконавцем спільно з представником АБ «Укргазбанк» Цигановим А.О. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , в ході вчинення виконавчої дії двері квартири відчинила мати Боржника (зі слів) та повідомила, що останнього немає вдома, доступ до квартири надати відмовилась, тому приватному виконавцю потрапити до квартири не вдалося, приватним виконавцем матері Боржника (зі слів) залишено виклик приватного виконавця від 07 жовтня 2025 року. Боржник вимогу про надання доступу до майна не виконав, виконавчу дію про проведенню опису та арешту майна боржника провести приватному виконавцю не вдалося, про що складено відповідний акт приватного виконавця, та зроблено фотознімки, що містяться в матеріалах виконавчого провадження.

14 жовтня 2025 року боржник не з`явився до офісу приватного виконавця, про що складено відповідний акт приватного виконавця. 29 жовтня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. направлено рекомендованим листом з повідомленням № 05 повторну вимогу про надання доступу приватному виконавцю до квартири АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна, дата проведення виконавчої дії - 05 листопада 2025 року (середа), місце проведення виконавчої дії: АДРЕСА_1 .

Відповідно до запланованої виконавчої дії 05 листопада 2025 року приватним виконавцем спільно з представником АБ «Укргазбанк» Цигановим А.О. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , в ході вчинення виконавчої дії двері квартири ніхто не відчинив, тому приватному виконавцю потрапити до квартири не вдалося, приватним виконавцем на дверях квартири за допомогою наліпки залишено повторний виклик приватного виконавця від 05 листопада 2025 року. Боржник вимогу про надання доступу до майна не виконав, виконавчу дію про проведенню опису та арешту майна боржника провести приватному виконавцю не вдалося, про що складено відповідний акт приватного виконавця, та зроблено фотознімки, що містяться в матеріалах виконавчого провадження.

17 листопада 2025 року боржник не з`явився до офісу приватного виконавця, про що складено відповідний акт приватного виконавця. Наголошую, що з дати набрання законної сили рішенням суду та станом на день звернення до суду з даним поданням, боржник суму боргу на користь стягувачів не сплатив, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішень не вчинив, що вказує на ухилення боржника від виконання рішення суду. Враховуючи вищезазначене, боржнику безспірно відомо про відкрите виконавче провадження та початок примусового виконання, проте жодних дій спрямованих на виконання рішення боржником вчинено не було, що дає підстави вважати такі дії боржника ніяк інакше як ухилення від виконання рішення. Приватним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення та в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутні кошти чи рухоме майно, інше нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі. Залишок боргу за виконавчим провадженням НОМЕР_3 станом на 24 листопада 2025 року становить 42 284,47 доларів США та 11 402,00 грн без урахування основної винагороди приватного виконавця. Станом на сьогодні, у приватного виконавця Літвиненка О.В. наявні перешкоди у вчиненні виконавчих дій щодо звернення стягнення на рухоме майно боржника за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з цим просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника: ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), у зв`язку з необхідністю виконання дублікату виконавчого листа № 2-39/11, виданого 20 вересня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42 284, 47 доларів США, пеню у сумі 8000 грн, витрат у справі 1640 грн та судового збору в сумі 1762,00 грн. (ВП № НОМЕР_3).

03 грудня 2025 року архівним відділом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надано довідку про те, що цивільна справа №2-39/2011 за позовом ПАТ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості, знищена як така, що втратила практичне значення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2025 року подання - задоволено.

Надано дозвіл на примусове проникнення до житла боржника: ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з необхідністю виконання дублікату виконавчого листа № 2-39/11, виданого 20 вересня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42284, 47 доларів США, пеню у сумі 8000 грн, витрат у справі 1640 грн та судового збору в сумі 1762,00 грн (ВП № НОМЕР_3).

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подав 12 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції послався на акти, які не були предметом судового дослідження. В ухвалі суду містяться посилання на акти приватного виконавця від 25 вересня 2025року, 14 жовтня 2025 року та 17 листопада 2025року. Разом з тим зазначені акти відсутні в матеріалах справи, які розглядав суд першої інстанції; вони не були долучені до подання приватного виконавця; не оголошувалися та не досліджувалися у судовому засіданні; апелянт був позбавлений можливості надати щодо них пояснення та заперечення. Надання судом оцінки доказам, які не були предметом судового дослідження, є грубим порушенням вимог статей 12, 76-81 та 263 ЦПК України.

Вказує, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що боржник, будучи належним чином повідомленим і маючи реальну можливість бути присутнім, умисно та свідомо перешкоджав доступу приватного виконавця до житла.

Апелянт зазначає, що перебував у постійному телефонному контакті з приватним виконавцем; повідомляв про своє перебування у відрядженнях поза місцем проживання; пропонував узгодити іншу дату та час проведення виконавчих дій; не вчиняв жодних активних дій, спрямованих на недопуск виконавця.

Суд першої інстанції не встановив наявності у квартирі майна, за рахунок якого реально можливе виконання; того, що примусове проникнення призведе до будь-якого результату виконання; факту вичерпання менш інвазивних заходів виконання. Із самого подання приватного виконавця вбачається відсутність у боржника цінного майна та доходів, на які можливо звернути стягнення. Вважає, щозастосування крайнього заходу державного примусу за таких обставин є непропорційним та необґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що у спірній квартирі постійно проживає мати апелянта 1941 року народження, особа похилого віку з обмеженою рухливістю, що об`єктивно ускладнює проведення будь-яких примусових виконавчих дій та потребує особливо виваженого підходу до застосування заходів державного примусу.

У відзиві ПАТ «АБ «Укргазбанк» вважає апеляційну скаргу апелянта необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силіоскаржувану ухвалу.

24 лютого 2026 роу до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від апелянта у яких він зазначає, що ухвалою Господарського суду Київської області від 21 січня 2026 року у справі № 911/3970/25 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства та призначено керуючого реструктуризацією. Зазначена ухвала набрала законної сили з моменту її постановлення та встановлює інший правовий режим реалізації вимог кредиторів, що, зокрема, унеможливлює застосування надмірних заходів примусового виконання, включаючи примусове проникнення до житла боржника.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу приватний виконавець Літвіненко О.В. не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні 24 лютого 2026 року року ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її з підстав, викладених у ній.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк » - Слісаренко Л.Л. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Це положення означає, що апеляційний суд оцінює судове рішення виключно з точки зору його законності на момент ухвалення, тобто з урахуванням норм права, що діяли на той час, та доказів, наданих у суді першої інстанції. Зміни в законодавстві, нові докази чи обставини, які з`явилися після винесення рішення, не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції і не враховуються під час перевірки законності рішення в апеляційному порядку.

Заслухавши пояснення боржника та представника стягувача, доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян.

Як зазначено у ст.30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканість житла.

У ч.ч.1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним.

Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц, приватний (державний) виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння. Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Виходячи з викладеного, для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Так, відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2011 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-39/2011 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 384047,95 грн, що становить 42284,47 доларів США, 46892,95 грн нарахованої пені, а також 1820,00 грн судових витрат, всього 385867,95 грн у задоволенні решти позову відмовлено.

22 березня 2012 року рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2011 року в частині часткового задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 42284,47 доларів США, пеню в сумі 8000,00 грн та витрати у справі 1620,00 грн.

Отже, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2011 року набрало законної сили 22 березня 2012 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київська область Літвиненка О.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-39/11, виданого 20 вересня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42284, 47 дол США, пені у сумі 8000 грн, витрат у справі 1640 грн та судового збору в сумі 1762,00 грн.

17 вересня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3, постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про стягнення з боржника основаної винагороди, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виклик боржника з наступною вимогою: ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 30 вересня 2025 року о 10:00 за адресою: 08121, Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вул. Джерельна, буд. 6, офіс 31, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату та зобов`язано боржника надати: 1) декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, протягом п`яти робочих днів, з дня відкриття виконавчого провадження; 2) виконати рішення суду шляхом зарахування грошових коштів, які підлягають стягненню відповідно до виконавчого документу, з врахуванням основної винагороди приватного виконавця (10% від суми яка підлягає стягненню) та витрат виконавчого провадження, за наступними реквізитами: рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» МФО 335548, код РНОКПП отримувача , призначення платежу : виконання рішення суду, сплата боргу по ВП № НОМЕР_3; 3) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

В ході виконавчого провадження приватним виконавцем Літвиненко О.В. направлено запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, МВС України, Центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді.

Відповідно електронної відповіді МВС встановлено, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Відповідно до електронної відповіді на запит Державної податкової служби України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи - юридичну особу або фізичну особу - підприємця знято з обліку у контролюючих органах, податковий номер боржника: НОМЕР_1.

Відповідно до листа за вих. № 15.1-11/2731 від 13 листопада 2025 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області - боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 квітня 2013 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за суб`єктом, ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі продажу квартири від 12.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., зареєстрованого в реєстрі №8380.

16 вересня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. здійснено виклик боржнику з наступною вимогою: ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 14 жовтня 2025 року о 10:00 за адресою: 08121, Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вул. Джерельна, буд. 6, офіс 31, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

26 вересня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. направлено рекомендованим листом з повідомленням № 195 вимогу про надання доступу приватному виконавцю до квартири АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна, дата проведення виконавчої дії - 07.10.2025 (середа), місце проведення виконавчої дії: АДРЕСА_1 , яку боржник отримав - 30 вересня 2025 року, що підтверджується згрупованим списком відправлень АТ «Укрпошта» та відстеженням пересилання поштового відправлення.

Відповідно до запланованої виконавчої дії 07 жовтня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. спільно з представником АБ «Укргазбанк» Цигановим А.О. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт приватного виконавця від 07 жовтня 2025 року у ВП НОМЕР_3 та в ході вчинення виконавчої дії двері квартири відчинила мати боржника (з її слів) та повідомила, що останнього немає вдома, оскільки перебуває у відрядженні у м. Львів, доступ до квартири надати відмовилась, залишено виклик приватного виконавця.

09 жовтня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника у ВП НОМЕР_3, відповідно до якої описано та накладено арешт на квартиру, реєстраційний/кадастровий номер 20564783, місцезнаходження: АДРЕСА_1 загальна площа 29,2 кв.м, житлова площа 15,2 кв.м, однокімнатна, що належить боржнику ОСОБА_1

29 жовтня 2025 року приватним виконавцем Літвиненко О.В. направлено повторну вимогу про надання доступу приватному виконавцю до квартири АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна, дата проведення виконавчої дії - 05 листопада 2025 року (середа), місце проведення виконавчої дії: АДРЕСА_1 .

Відповідно до запланованої виконавчої дії 05 листопада 2025 року приватним виконавцем спільно з представником АБ «Укргазбанк» Цигановим А.О. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт приватного виконавця від 05 листопада 2025 року у ВП НОМЕР_3 та в ході вчинення виконавчої дії двері квартири ніхто не відчинив, квартира зачинена, зі слів сусідів в квартирі мешкає літня жінка, її сина не бачили дуже давно та залишено повторний виклик приватного виконавця від 05 листопада 2025 року з наступною вимогою: ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 17 листопада 2025 року о 10:00 за адресою: 08121, Київська обл., Бучанський р., с. Крюківщина, вул. Джерельна, буд. 6, офіс 31, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_3, додані приватним виконавцем до подання та в електронній формі, шляхом доступу до виконавчого провадження НОМЕР_3 за ідентифікатором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIIIпередбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Матеріали справи свідчать про те, що всі процесуальні документи по виконавчому провадженню№НОМЕР_3 від 17 вересня 2025 року, в тому числі постанова про відкриття виконавчого провадження та виклик приватного виконавця, були направлені рекомендованим поштовим відправленням № 357 на адресу боржника, зазначену у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.

Відповідно до інформації з сайту Укрпошти рекомендоване поштове відправлення №357 боржником було отримано 22 вересня 2025 року, однак, у визначений час до офісу приватного виконавця боржник не з`явився, про поважність причин неявки не попередив, декларацію про доходи не надав, пояснення стосовно погашення заборгованості боржник не надав.

Таким чином постанова про відкриття виконавчого провадження від 17 вересня 2025 року була доведена до відома боржника належним чином.

Вказані документи є належними та достатніми для встановлення факту виконання приватним виконавцем своїх обов`язків щодо надіслання боржнику документів виконавчого провадження у спосіб і строк, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною п`ятою статті цього Закону визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Так, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові (пункт 10 вказаної Інструкції).

Як вбачається із матеріалів справи, приватний виконавець, встановивши наявність у боржника ОСОБА_1 нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 вересня 2025 року, здійснив виклики боржника, на які останній не відреагував про, що було складено акти, та двічі виходив за зазначеною адресою для опису майна боржника, проте, особа, яка знаходилась у вищезазначеній квартирі відмовилась відчинити двері та надати доступ приватному виконавцю до квартири для опису майна боржника.

За вимогами статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про те що під час примусового виконання судового рішення приватний виконавець вживав передбачені законом заходи для виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2011 рокупро стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42284, 47 доларів США, пеню у сумі 8000 грн, витрат у справі 1640 грн та судового збору в сумі 1762,00 грн (ВП № НОМЕР_3).

Це рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2011 року боржником ОСОБА_1 ні в добровільному порядку, ні в рамках відкритого виконавчого провадження, не виконується.

Згідно з п.9 ч.1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлено, що ОСОБА_1 , будучи обізнаний про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості за договором позики, рішення суду не виконує, офіційних доходів в Україні не має, що безумовно свідчить про ухилення особи від виконання рішення суду.

Посилання боржника на те, що він постійно підтримує контакт з виконавцем не спростовує факту ухилення від виконання, оскільки боржник на погашення боргу не вносить жодних платежів.

Боржник не надавав доказів не можливості свого офіційного працевлаштування та вживання заходів для отримання легальних доходів за рахунок яких могло б відбуватись виконання рішення суду. Боржник послідовно вчиняє дії для уникнення виконання рішення суду.

Отже, установивши, що приватним виконавцем вжито всі передбачені законом заходи для забезпечення виконання судового рішення, однак добровільне виконання боржником зобов`язань відсутнє, а також що боржник перешкоджає доступу до належного йому майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових та фактичних підстав для задоволення подання й надання приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Літвиненку О.В. та іншим учасникам виконавчого провадження, залученим приватним виконавцем у встановленому законом порядку, дозвіл на примусове проникнення до житла, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення опису та арешту нерухомого майна та виявлення рухомого майна, яке належить боржнику та підлягає опису та арешту.

В даному випадку, колегія судддів вважає за необхідне зазначити, що приватний виконавець без обстеження житла квартири не має іншої можливості встаовити наявність в ній рухомого майна за рахунок якого може бути проведено ввиконання рішення суду.

Тому не заначення виконавцем в поданні про проникнення до квартири майна в даному випадку не є перешкодою для надання дозволу на таке проникнення.

Таке примусове проникнення є необхідним, співмірним, доцільним заходом у межах виконавчого провадження та відповідає меті забезпечення принципу обов`язковості виконання судових рішень, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого Конституцією та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції послався на акти, які не були предметом судового дослідження, а також відсутні в матеріалах справи, які розглядав суд першої інстанції; вони не були долучені до подання приватного виконавця; не оголошувалися та не досліджувалися у судовому засіданні; апелянт був позбавлений можливості надати щодо них пояснення та запереченняне заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються матерілами справи, які містять всі акти приватного виконавця на які суд першої інстанції посилався як на належні докази, а тому колегія суддів відхиляє вказані доводи.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги, що апелянт вів перемовини зі стягувачем, щодо можливості врегулювання заборгованості, а також щодо знаходження апелянта у відрядженні поза межами місця проживання, оскільки такі доводи не підтверджено будь-якими доказами ні в суді першої інстанції, ні в Київському апеляційному суді.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що ухвалою Господарського суду Київської області від 21 січня 2026 року у справі № 911/3970/25 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства та призначено керуючого реструктуризацією, оскільки на дату постановлення оскаржуваної ухвали, ухвала Господарського суду Київської області ще не була постановлена, а тому суд першої інстанції не міг взяти її до уваги та постановити ухвалу із врахуванням ухвали Господарського суду Київської області від 21 січня 2026 року у справі № 911/3970/25.

Посилання боржника на проживання в його квартирі матері ініаліда не є перешкодою для примусового проникнення, оскільки в разі надання доступу до квартири добровільно, боржник мав можливість перевезти хвору матір, щоб не піддавати її додатковому стресу. Проте на неодноразові спроби виконавця провести огляд квартири доступу донеї так і не забезпечив.

Тому саме недобросовісна поведінка боржника призвела до направлення подання та подальшого примусового проникнення.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення по суті вимог.

Колегія суддів встановила, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому ухвала суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 13 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова