Справа № 753/2843/25
Провадження №: 2/752/2138/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Голосіївський районний суду міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате» про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате», в якій позивач просить:

- визнати незаконним пункт 2 рішення Всеукраїнської громадської організації «Українська федерація карате», оформлене протоколом Президії № 209 від 07.01.2025 про виключення ОСОБА_1 з членів Федерації, анулювання ID-карти учасника Федерації;

- зобов`язати Всеукраїнську громадську організацію «Українська федерація карате» поновити ОСОБА_1 в складі членів Всеукраїнської громадської організації «Українська федерація карате» та відновити ID-карти учасника Федерації;

- зобов`язати всеукраїнську громадську організацію «Українська федерація карате» відкликати клопотання, порушене перед Міністерством молоді та спорту щодо виключення ОСОБА_1 зі складу національної та Молодіжної збірної команди України та позбавлення усіх почесних звань, в тому числі майстра спорту.

В обґрунтування позову зазначила, що оскаржуване рішення Всеукраїнської громадської організації «Українська федерація карате», оформлене протоколом Президії № 209 від 07 січня 2025 року, є незаконним, необґрунтованим та таким, що грубо порушує її права як спортсменки, члена Федерації та громадянки України. Позивачка вказує, що її виключення з членів Федерації, анулювання ID-картки учасника, а також ініціювання перед Міністерством молоді та спорту України питання про виключення її зі складу національної та молодіжної збірних команд України і позбавлення почесних спортивних звань здійснено без наявності будь-яких правових підстав, без доведення її особистої вини та з порушенням принципів індивідуальної відповідальності.

Наголошує, що жодних дисциплінарних порушень з її боку Федерацією не встановлено, а застосовані до неї санкції фактично ґрунтуються на діях її чоловіка, що суперечить Конституції України, загальним засадам права, принципу презумпції невинуватості та забороні колективної відповідальності. Зазначає, що станом на дату прийняття спірного рішення не існувало жодного обвинувального вироку суду, а наведені Федерацією твердження мають характер припущень.

Окремо позивачка звертає увагу суду на дискримінаційний характер дій відповідача за ознакою статі, оскільки негативні наслідки були застосовані саме до неї як до жінки через поведінку чоловіка, що порушує вимоги Конституції України, Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок (CEDAW), Європейської конвенції з прав людини та міжнародні стандарти рівності у спорті.

Також позивач зазначає, що рішення Федерації було прийняте з порушенням процедури та логіки подій: листи до Міністерства молоді та спорту України і Міжнародної федерації карате були направлені ще до ухвалення офіційного рішення Президії, а саме рішення було розіслано клубам уже після проведення змагань, участь у яких позивач фактично була позбавлена можливості взяти. Крім того, Федерація у відповідях на адвокатські запити заперечувала навіть факт існування позивача як спортсменки, що свідчить про упередженість та зловживання правами.

Позивачка також зазначає, що її виїзд за кордон та участь у міжнародних змаганнях здійснювалися законно, не в складі національної збірної України, а як члена спортивного клубу, при цьому жодних норм статуту чи організаційних правил Федерації, які б зобов`язували її повертатися до України або забороняли участь у таких змаганнях, не існує. Доводи відповідача про порушення мобілізаційного законодавства є безпідставними, оскільки позивач не перебуває на військовому обліку, є матір`ю малолітньої дитини та не підпадає під обмеження перетину державного кордону.

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що спірне рішення Федерації не відповідає меті її діяльності, суперечить статутним засадам, порушує принципи верховенства права, рівності та справедливості, а тому підлягає визнанню незаконним із покладенням на Відповідача обов`язку відновити її членство у Федерації, поновити ID-картку учасника та відкликати подані клопотання до державних органів.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 року справу передано на розгляд головуючого судді Митрофанової А.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

27 червня 2025 року від представника відповідача Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате» надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував, просив суд закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

04 липня 2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої заперечував проти доводів, викладених представником відповідача у відзиві на позов, просив суд задвольнити позовні вимоги у повному обсязі.

18 липня 2025 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, зміст заявлених вимог, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Як убачається з позовної заяви, позивач фактично оскаржує рішення керівного органу Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате» щодо виключення її з членів Федерації, анулювання ID-картки, а також пов`язані з цим наслідки у вигляді ініціювання перед Міністерством молоді та спорту України питання про виключення її зі складу збірних команд та позбавлення спортивних звань.

Отже, предметом звернення до суду є не захист порушеного майнового чи особистого немайнового права у розумінні цивільного законодавства, а незгода особи з управлінським рішенням громадського об`єднання щодо її участі у його діяльності.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють на принципах добровільності та самоврядності. Самоврядність передбачає право членів об`єднання самостійно здійснювати управління діяльністю об`єднання відповідно до його мети та статуту, а також невтручання органів державної влади та суду у внутрішню діяльність такого об`єднання, крім випадків, прямо передбачених законом.

Набуття та припинення членства у громадській організації є елементом її внутрішньої статутної діяльності, який визначається виключно її установчими документами та рішеннями уповноважених органів. Членство у громадській організації не є суб`єктивним цивільним правом особи, а становить форму участі у діяльності об`єднання, що виникає та припиняється відповідно до його статуту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, у якій зазначено, що питання набуття та припинення членства у громадському об`єднанні належить до його внутрішньоорганізаційної діяльності та не підлягає судовому розгляду, оскільки не є спором про цивільне право.

Вимога позивача про визнання незаконним пункту рішення Президії Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате» щодо виключення її з членів Федерації стосується безпосередньо питання припинення членства у громадському об`єднанні, тобто належить до сфери його внутрішньоорганізаційної (статутної) діяльності. Така вимога не спрямована на захист порушеного цивільного права, а фактично полягає у перегляді судом управлінського рішення керівного органу об`єднання, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду не підлягає судовому розгляду.

Заявлені ж позивачем вимоги щодо зобов`язання відповідача відкликати звернення до Міністерства молоді та спорту України, поновити у складі збірних команд та відновити спортивні звання є похідними від питання членства у Федерації та реалізації нею своїх статутних повноважень у сфері спортивної діяльності, а тому не мають самостійного предмета судового захисту.

При цьому Всеукраїнська громадська організація «Українська Федерація карате» не є суб`єктом владних повноважень, а її рішення щодо допуску спортсменів до змагань, формування складу збірних команд та подання відповідних клопотань є реалізацією її статутних функцій, а не здійсненням владних управлінських повноважень.

Задоволення позову у даній справі фактично означало б втручання суду у дискреційні повноваження керівного органу громадської організації та підміну його рішень судовим розсудом, що суперечить принципу самоврядності об`єднань громадян.

Право на доступ до суду, гарантоване статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є порушеним, оскільки суд не відмовляє особі у захисті права, а встановлює відсутність предмета судового розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того, спірні правовідносини не пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням трудових відносин між сторонами, оскільки членство у громадській організації не є формою реалізації права на працю та не створює трудових прав і обов`язків у розумінні трудового законодавства. Позивач не перебуває з відповідачем у трудових відносинах, а тому спір не стосується захисту трудових прав.

Також спір не є публічно-правовим, оскільки відповідач не наділений владними управлінськими повноваженнями щодо позивача. Сам факт взаємодії громадської організації з Міністерством молоді та спорту України або участі у формуванні збірних команд не змінює приватно-правову природу відносин між членом організації та самою організацією і не надає її рішенням владного характеру.

Можливі наслідки рішення громадської організації у вигляді обмеження участі у змаганнях, втрати спортивного статусу чи погіршення професійної репутації самі по собі не свідчать про виникнення спору щодо цивільного права, оскільки є лише результатом реалізації об`єднанням своїх статутних повноважень, а не порушенням особистих немайнових прав позивача у розумінні цивільного законодавства.

За таких обставин суд доходить висновку, що спірні правовідносини належать до сфери внутрішньої діяльності громадської організації та не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, суд закриває провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате» про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити дії.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 186, 187, 255, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Українська Федерація карате» про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 261 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду за правилами, встановленими статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя А.О. Митрофанова