КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5965/25 Головуючий у суді І інстанції Слободянюк А.В.
Провадження № 22-ц/824/3270/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 363 090,76 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 178 016,89 грн та заборгованості по відсотках - 185 073,87 грн, а також 4 357,09 грн сплаченого судового збору та 29 102,62 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк», яке 12 серпня 2022 року змінило найменування на АТ «Сенс Банк», з метою отримання банківських послуг.

18 грудня 2021 року підписанням оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 відповідач запропонував позивачу укласти угоду про надання споживчого кредиту, а відповідач шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року прийняв пропозицію відповідача на укладення такої угоди.

У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.

Отже, між сторонами 18 грудня 2021 року з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит із наступними основними умовами: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 180 000,00 грн, процентна ставка - 40,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 60 місяців.

Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту відповідач не виконав, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, з огляду на що в нього утворилась перед позивачем заборгованість, яка заявлена до стягнення в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 166 049,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1 992,50 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу за кредитним договором, суд першої інстанції вважав, що наявні правові підстави для стягнення отриманої суми коштів, оскільки сторона відповідача підтвердила вказаний факт, а також обставини надання ОСОБА_1 коштів у розмірі 180 000,00 грн доводяться виписками по особовим рахункам відповідача за період з 18 грудня 2021 року по 26 вересня 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд виходив з того, що оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, які наявні в матеріалах справи, не містять електронного підпису ОСОБА_1 та номер його ідентифікатора.

Суд першої інстанції зауважив, що довідка АТ «Сенс Банк» про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 є внутрішнім одностороннім документом банку та не може підтверджувати обставини укладення між сторонами договору № 501408756 від 18 грудня 2021 року в електронній формі, а також того, що останньому були відомі умови такого договору, зокрема в частині визначення процентної ставки в розмірі саме 40 % річних.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» зазначає, що рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача лише різниці між фактично отриманими (використаними) та повернутими ним банку грошовими коштами підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, адже суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення відсотків за кредитним договором.

Посилається на те, що кредитний договір підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3999» шляхом направлення 18 грудня 2021 року на номер 59, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Таким чином належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами кредитного договору, який відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а його укладення у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору, адже в оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що був укладений між відповідачем та банком на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 180 000,00 грн; процентна ставка - 40,00 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців; дата повернення кредиту - 20 грудня 2026 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 20 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 6 975,30 грн, загальна кількість платежів 60 для повернення заборгованості за угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку.

У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 4 якого наявна інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема 40,00 % річних, тип процентної ставки, порядок її обчислення та зміни - фіксована.

Підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.

Банк прийняв пропозицію відповідача, про що свідчить акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501408756 від 18 грудня 2021 року на умовах, запропонованих відповідачем. А тому є незрозумілими висновки суду першої інстанції відносно того, що акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 .

Відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за цим договором, що свідчить про визнання відповідачем факту його укладення.

Позивач вважає доведеним факт наявності між сторонами кредитних правовідносин, які не спростовані відповідачем, а навпаки визнаються ним, зокрема, у поданому до суду відзиві на позовну заяву, де адвокат Кононенко С.В. зазначав, що ОСОБА_1 дійсно отримав вказаний кредит, однак протягом встановленого строку достроково розрахувався у повному обсязі з АТ «Альфа-Банк». Заявлена позивачем сума заборгованості за відсотками за кредитним договором у розмірі 185 073,87 грн не підтверджена належними документами.

Отже, позивач вважає, що сторони досягли згоди із таких істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, а відтак наявний обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов, що в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою оформлення споживчого кредиту в сумі 180 000,00 грн з фіксованою процентною ставкою 40 % річних строком на 60 місяців.

Також в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту від 18 грудня 2021 року, яким передбачено розмір кредиту, строки кредитування, проценти, а також відповідальність за порушення умов кредитування.

Відповідно до копії акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року АТ «Акцент-Банк» прийнято пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року на суму кредиту 180 000,00 грн з фіксованою процентною ставкою 40,00 % річних та строком кредитування 60 місяців.

В копії додатку № 1 до угоди про надання споживчого кредиту № 501408756 від 18 грудня 2021 року міститься графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, в якому визначені: 59 щомісячних платежів по 6 975,30 грн кожен та один місячний платіж у розмірі 6 974,61 грн, реальну річну процентну ставку у розмірі 48,2 % і загальну вартість кредиту у розмірі 418 517,31 грн.

Згідно з копією меморіального ордера № 787749244 від 20 грудня 2021 року АТ «Сенс Банк» перерахувало ОСОБА_1 кошти за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року у розмірі 180 000,00 грн.

Із копій виписок по особовим рахункам за період з 18 грудня 2021 року по 26 вересня 2024 року вбачається рух коштів за рахунками відповідача та надання коштів за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року у розмірі 180 000,00 грн, а також здійснення оплати ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 20 січня 2022 року - 975,30 грн, 21 лютого 2022 року - 1 007,81 грн, які зараховано банком в рахунок погашення основної суми кредиту; 20 січня 2022 року - 6 000,00 грн, 21 лютого 2022 року - 5 967,49 грн, 20 вересня 2022 року - 0,40 грн, які зараховано на сплату процентів за кредитним договором, а всього сплачено 13 951,00 грн.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості станом на 26 вересня 2024 року загальна заборгованість за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року становить 363 090,76 грн, з яких заборгованість за кредитом - 178 016,89 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 185 073,87 грн.

Відповідно до витягу з державного реєстру банків АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк», дата запису 01 грудня 2022 року.

Згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «Сенс Банк» підтвердило особу ОСОБА_1 . Підписання договору № 501408756 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3999».

02 квітня 2024 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушень та сплату загальної суми заборгованості, яка станом на 25 березня 2024 року становила 326 322,55 грн.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).

У справі, яка переглядається, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту, акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту, паспорті споживчого кредиту. Тобто, між банком та позичальником укладено договір, що складається із декількох частин, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить. У договорі визначені усі істотні умови, зокрема, тип, розмір та вартість кредиту, строк дії договору, процентну ставку за кредитом.

Матеріали справи містять докази про перерахування на рахунок ОСОБА_1 180 000,00 грн кредитних коштів та про часткове погашення ним кредитної заборгованості за договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в тій частині, що сторонами не погоджені умови кредитного договору, а саме розмір відсотків за користування кредиту, оскільки оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредит і паспорт споживчого кредиту, які наявні в матеріалах справа, не містять електронного підпису ОСОБА_1 та номер його ідентифікатора.

Усі ці складові є кредитним договором, в якому одночасно визначено розмір кредиту, строк та плата за користування кредитом. Відповідач визнав факт отримання ним кредиту, у відзиві на позовну заяву не ставив під сумнів умови кредитного договору, а всі його заперечення фактично зводились до недоведеності розміру витрат на правничу допомогу.

Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зроблені висновки про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

Апеляційний суд враховує, що позивачем на підтвердження позовних вимог було долучено до матеріалів справи виписку по рахунку ОСОБА_1 , яка містить інформацію про всі операції по рахунку та яка підтверджує користування ним коштами банку, що йому надавалися в кредит.

З врахуванням наведеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави ставити під сумнів належність доказу підписання відповідачем кредитного договору і розуміння його умов, що також доводиться довідкою про ідентифікацію (а.с. 26).

При цьому, вимога про визнання такого правочину недійсним відповідачем не пред`являлася, суд такі вимоги не вирішував, а отже умови кредитного договору підлягають застосуванню під час вирішення цієї справи і право вимоги банку до позичальника за кредитним договором про повернення сум боргу, яке виникло у нього на підставі чинного правочину, презюмується.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання кожним із сторін. Водночас, оферта та акцепт містили всі істотні умови договору, на підставі яких ОСОБА_1 було надано в кредит грошові кошти, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, є обґрунтованими.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, який у сукупності з випискою по рахунку, є належним, достатнім та допустимим доказом, і такі докази у своїй сукупності підтверджують факт наявності заборгованості та її розмір.

З огляду на таке, ураховуючи наявність в матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, апеляційний суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року у розмірі 363 090,76 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 178 016,89 грн та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 185 073,87 грн.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Втім, розглядаючи зазначений позов банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не дослідив всі наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд дійшов помилкового висновку, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності надають змогу встановити обставини укладення між сторонами кредитного договору та підтверджують отримання відповідачем грошових коштів в кредит, а також їх неповернення у погодженому розмірі, відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом є незаконною.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволенні позову в повному обсязі.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Виходячи з наведеного, розподіл судових витрат у справі слід змінити та стягнути із ОСОБА_1 документально підтвердженні судові витрати, понесені АТ «Сенс Банк» у межах даної справи, а саме 4 357,09 грнгрн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3 633,60 - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 7 990,69 грн судових витрат.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501408756 від 18 грудня 2021 року у розмірі 363 090,76 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» 7 990,69 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.

ГоловуючийС.А. Голуб

Судді: С.О. Журба

Д.О. Таргоній