Справа № 2-2116/11 Головуючий у 1 інстанції Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1040/25 Доповідач в 2-й інстанції Шандра М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М. (далі приватний виконавець Білецький І. М.) звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти.

Подання приватного виконавця мотивоване тим, що на виконанні в приватного виконавця Білецького І. М. перебуває виконавче провадження № 71776962 з примусового виконання виконавчого листа від 24.12.2014 №2-2116/11, який видано Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТОВ «Тиверія» солідарно на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованості у розмірі 8 654 574,19 грн, судового збору в розмірі 1700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

09.05.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Під час проведення виконавчих дій встановлено, що в боржника ОСОБА_3 відсутні кошти для повернення стягувачу. Разом з цим за боржником обліковується нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 65,2 кв. м, житлова площа 32,6 кв. м, реєстраційний номер 2072823, за адресою: АДРЕСА_1 . 07.07.2023 приватний виконавець звернувся до Центру надання адміністративних послуг з вимогою надати інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . За відповіддю Галицької районної адміністрації від 11.07.2023 № 31-вих-84521 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні особи. 21.07.2023 приватний виконавець звернувся до органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти, прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію квартири. Проте листом від 31.07.2023 № 260001-вих-94179 приватному виконавцю відмовлено у наданні такого дозволу. При виході за адресою, вказаною у виконавчому документі, встановлено, що квартира переобладнана та використовується як кафе під назвою «Тиверія», про що складений відповідний акт.

Приватний виконавець наголошував, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою. З огляду на те, що добровільно боржник заборгованість не сплачує, іншого майна, на яке можна звернути стягнення, у боржника не виявлено, на переконання приватного виконавця необхідно звернути стягнення на нерухоме майно, в якому зареєстровані діти.

На підставі наведеного, приватний виконавець Білецький І. М. просив задовольнити подання про звернення стягнення на нерухоме майно, в якому зареєстровані діти, а саме: квартиру загальною площею 65,2 кв. м, житлова площа 32,6 кв. м, реєстраційний номер 2072823, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023 подання задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру, реєстраційний номер 2072823, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м, житлова площа 32,6 кв. м, з метою виконання виконавчого листа №2-2116/11 від 24.12.2014 в межах ВП № 71776962

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі.

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, в квартирі, надати дозвіл на звернення стягнення на яку просить приватний виконавець, зареєстровано двоє малолітніх дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є її доньками. Статею 13 Закону України «Про державну ресстрацію актів цивільного стану» батькам надано право вибору реєстрації місця проживання дитини. Разом з тим, матеріали подання не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що права її малолітніх дітей не будуть порушені в разі звернення стягнення на житло, в якому зареєстровані діти. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, листом від 31.07.2023 № 260001-вих-94179 органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації, приватному виконавцю відмовлено у примусовому реалізації житла, право користування яким мають неповнолітні діти.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі слід закрити, виходячи з такого.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06.12.2007).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд послідовно наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 507/449/24 провадження № 61-4318св25).

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції, є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У цій справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023, покликаючись на те, що вона не брала участі у справі, але суд вирішив питання, яке впливає на її права. Зокрема зазначала, що порушено житлові права її малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають право на користування нерухомим майном, на яке звернуто стягнення.

Однак з матеріалів справи вбачається, що батько дітей ОСОБА_4 звертався до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023. На обґрунтування скарги ОСОБА_4 покликався на те, що оскаржуваною ухвалою порушено житлові права його малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023 без змін.

Ухвалюючи постанову від 19.03.2024, апеляційний суд врахував, що у рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси. Проте надання згоди приватному виконавцю на звернення стягнення на нерухоме майно не може призвести до фактичного виселення із житла малолітніх дітей, чи порушення їх права користування таким, яке офіційно зареєстровано за ними, адже наявні у справі докази свідчать про те, що відповідна квартира у продовж тривалого часу використовується з іншою метою (діти у квартирі не проживають, а квартира переобладнана та використовується як кафе під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », про що складений відповідний акт приватного виконавця від 15.08.2023).

В подальшому постановою Верховного Суду від 13.03.2025 касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023 та постанову Львівського апеляційного суду від 19.03.2024 без змін.

Таким чином апеляційний суд, з висновками якого погодився Верховний Суд, не встановив порушення оскаржуваною ухвалою житлових прав дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , батьками яких є ОСОБА_4 та скаржниця ОСОБА_1 .

Крім цього колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга ОСОБА_1 містить ті ж самі доводи, які були викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , та які апеляційний суд розглянув у повному обсязі при апеляційному перегляді ухвали Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, встановивши, що при постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , яка звернувся з апеляційною скаргою на це судове рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2023 слід закрити.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти, закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено: 13.03.2026

Головуючий

Судді