Справа № 369/1863/26
Провадження № 2/369/9235/26
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

12 березня 2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Хацько Н.О., перевіривши матеріали позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми пенсії, -

встановила:

:

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми пенсії. Також заявили клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на те, що відсутні кошти.

Суддя перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали встановила, що зазначена позовна заява подана з порушенням вимог статті 177 ЦПК України, виходячи з наступного

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В силу підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3 328,00 грн.

Як вбачається з позовної заяви, ціна позову становить 7016,00 грн., 1,5 відсотка ціни позову становить 105,24 грн., що є менше за 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 2026 рік , то сума судового збору за вимогу майнового характеру, яка підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду, складає 3328,00 грн.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, який послався на те, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ, в тій мірі, щоб завдати шкоду самій суті цього права, та має переслідувати законну меті. Позивач здійснює сплату судового збору за наявністю бюджетних асигнувань, які є обмежені, тому не має можливості сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів.

Вирішуючи вказане клопотання, необхідно зазначити наступне.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» (станом на дату подання позову), суд, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18, положення пункту 1, пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від їх майнового стану. Проте положення пункту 3 частини 1 статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичних осіб за наявності майнового критерію, але тільки у справах предметом позову яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою, в тому числі, забезпечення сплати судового збору, тому суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень тощо не є підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 340/661/19.

Враховуючи викладене, беручи до уваги вказані правові висновки Верховного Суду те, що позивачем не сплачено судового збору, суд приходить до висновку, що клопотання про відстрочення сплати судового збору позивача належним чином не обґрунтоване, тому задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Згідно з ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми пенсії підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків шляхом сплати судового збору та надати суду відповідні документально підтверджені докази (квитанцію, платіжне доручення про сплату судового збору, тощо), вказані недоліки повинні бути усунені протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач згідно ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Одночасно суд зазначає, що статтею 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії суду чітко врегульовані нормами ЦПК України, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Беручи до уваги, що процесуальні вимоги, визначені нормами ЦПК України, є рівними для усіх учасників судового процесу, суд зазначає, що вказані недоліки позовної заяви не свідчать про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача.

Судом при постановленні наявної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, у якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Керуючись статтями 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суд,

постановила:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відстрочення сплати судового збору відмовити

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми пенсії - залишити без руху.

Надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії наявної ухвали.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви у встановлений судом п`ятиденний строк з дня отримання копії наявної ухвали і роз`яснити, що інакше позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Наталя Хацько