Справа № 149/3891/25
Провадження № 2/141/96/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області, в складі головуючого судді: Демченко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява від представника ТОВ «Коллект Центр» (далі Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49464,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4310090, відповідно до умов якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредиту 30 днів. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1.90 % в день та застосовується у межах строку кредиту.

04.02.2022ТОВ «Авентус Україна» на підставі за договору № 04-02-02/2022 відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором № 4310090.

10.01.2023було укладено договір№ 10-01/2023, відповідно до якогоТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4310090.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив норми законодавства та умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед Позивачем, яка становить 49464.65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34200.00 грн, інфляційні збитки 240,00 грн, нараховані 3% річних 24,65 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 20.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 21.01.2026. Клопотань та заяв не подавали.

Відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали суду було надіслано за адресою її місця реєстрації, але поштове відправлення було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Водночас за заявою адвоката Мотальової-Кравець В.Ю., яка діяла на підставі ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , їй було надано доступ до матеріалів справи, що свідчить про обізнаність відповідача з розглядом справи. Відповідач відзиву на позов не подала.

Керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

13.06.2021 ОСОБА_1 і ТОВ «Авентус Україна» уклали договір № 4310090 про надання споживчого кредиту в електронній формі.Відповідач підписала договір одноразовим ідентифікатором М919600.

Згідно п. 1.2 Договору, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.п.1.3 1.4 Договору, сума кредиту складає 15000,00 грн; строк кредиту 30днів. Як вбачається зп.п. 1.5, тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки.

Знижена процентна ставка становить 0,95 % в день та застосовується на умовах, встановлених договором, але не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4.1 договору, строк кредиту може бути продовжено. Відповідно до п.4.2.2 договору продовження строку користування кредитом може бути ініційовано позичальником і вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів,пунктом 4.3 договору встановлена автопролонгація на таких умовах:у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Кредитні кошти в сумі 15000,00 грн 13.06.2021 перераховані на карту НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВейФор Пей» від 08.10.2025вих. № 6128-ВП.

04.02.2022 між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 04-02-02/2022.

Відповідно до умов зазначеного договору, Клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками.

Відповідно до Акта прийому - передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 04-02-02/2022від 04.02.2022 первісний кредитор передав фактору Реєстр боржників та право грошової вимоги за відповідними зобов`язаннями, зазначеними в Реєстрі.

У витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 04-02-02/2022 від 04.02.2022 відображена заборгованість ОСОБА_1 на суму 49200,00 грнза договором № 4310090, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 15000,00 грн; заборгованість за процентами 34200,00 грн.

10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги.

Відповідно до умов цього договору ТОВ «Коллект Центр» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Вердикт Капітал» за плату, аТОВ «Вердикт Капітал» відступає йому права грошової вимоги до боржників, зазначених в додатках №1 та №3 (Реєстр боржників) до договору включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами).

З Реєстру боржників до договору № №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023,вбачається, що Позивачу передано право грошової вимоги до Відповідача за договором № 431009 від 13.06.2021в сумі 49464,65 грн, з яких: 15000,00 грн за основним зобов`язанням; 34200,00 грн за процентами, 264,65 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 49464,65грн., з яких:заборгованість за основним зобов`язанням 15000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34200,00 грн; інфляційні збитки 240,00 грн, нараховані 3% річних 24,65 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується надання Відповідачу в користування кредитних коштів в розмірі і на умовах, встановлених договором № 4310090 від 13.06.2021. Доказів повернення суми кредиту Відповідач не надав.Таким чином, заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) стягується з відповідача в повному обсязі.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, проценти нараховані позичальнику за період з 13.06.2021 по 09.11.2021, що складає 150 днів.

Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Подібні правові висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Узгоджений сторонами договору строк кредиту становить 30 днів. Крім того, сторонами досягнута домовленість про можливість пролонгації строку кредитування. Згідно з п.4.2.2 договоруспоживач (позичальник) може ініціювати продовження цього строку на 30 днів, здійснивши платіж на кредитодавця у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Як вбачається з розрахунку, відповідач здійснив такі дії, сплативши 12.07.2021, до закінчення строку кредитування, нараховані проценти в сумі 4275 грн. Договором передбачена також можливість позичальника сплатити зазначений платіж без пролонгації строку кредитування, для чого він має повідомити про це кредитодавця. З урахуванням відсутності в матеріалах справи підтвердження такого повідомлення суд доходить висновку про пролонгацію строку кредитування на 30 днів тобтодо 12.08.2021.

Крім того, п.4.3 договору встановлена автопролонгація договору, яка полягає в тому, що якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» строк, на який надається кредит, є істотною умовою договору про споживчий кредит.Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.252 ЦК України).

Саме строк кредитування визначає момент виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, а не навпаки.

Норми договору щодо автопролонгації суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки строк кредитування є невизначеним, його настання пов`язується з моментом повернення позичальником кредитних коштів.

Крім того, згідно з ч. 1, 2, п. 9 ч. 3, ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Умови кредитного договору щодо автопролонгації взагалі не передбачають можливості висловлення позичальником своєї згоди або незгоди з пролонгацією, що суперечить також п.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», положення якого дають підстави для висновку, що для пролонгації строку кредитування як істотної умови договору необхідна воля позичальника, яка б полягала у вчиненні дій, що свідчать про намір змінити початково встановлений строк.

Отже, проценти за кредитом, нараховані в межах строку кредитування, а саме до 11.08.2021 включно, становлять 8550,00 грн

Щодо позовних вимог в частині заборгованості за інфляційні збитки та нарахованими 3% річних, суд зазначає:

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України).

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, суми інфляційних збитків і 3% річних нараховані за період до введення воєнного стану, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025, заявку про надання юридичної допомоги №371 від 01.10.2025. Загальна вартість правничої допомоги згідно з цими документами складає 16000,00 грн.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи, предмет та характер спору, який відноситься до поширеної категорії справ, є справою незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін, значення справи для сторін, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, з урахуванням часткового задоволення позову, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-цвказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в сумі 1166,25 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 273, 279, 352, 354 ЦПК, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, вул. Мечнікова, буд.3, оф. 306, м. Київ, 01133) заборгованість за договором № 4310090 від 13.06.2021 в розмірі 23814 (двадцять три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн 65 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати зі сплати судового збору в сумі 1166 (одна тисяча сто шістдесят шість) грн 25 коп. і на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручене у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , вул. Мечнікова, буд.3, оф. 306, м. Київ, 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Демченко