Справа № 695/2501/14-ц
номер провадження 4-с/695/10/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ватажок-Сташинська А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення скарги на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо умисного порушення ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», скасування сфальсифікованих документів та повернення безпідставно розтрачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 12.03.2026 надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій просить:

визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Щербатюк Л.О. щодо незупинення ВП № 48526390, винесення сфальсифікованої «Вимоги» та Постанови про арешт від 09.03.2026;

скасувати Постанову про арешт коштів боржника від 09.03.2026 та визнати нечинною «Вимогу», надіслану роботодавцю 09.03.2026;

у порядку повороту виконання рішення зобов`язати Золотоніський ВДВС повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у сумі 84 587,64 грн, перераховані 09.03.2026 за незаконною платіжною інструкцією № 3070 на користь неналежного стягувача;

зобов`язати виконавця негайно винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 48526390 на підставі ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

винести Окрему ухвалу щодо ознак злочинів (ст. 191, 364, 366 КК України) та направити її до ДБР та СБУ.

Також у скарзі ОСОБА_1 просить у порядку забезпечення скарги зупинити дію Постанови про арешт коштів від 09.03.2026 та Вимоги від 09.03.2026 до вирішення спору по суті.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення скарги, суддя зазначає про таке.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ч.1 ст.447-1 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таке правозастосування узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.03.2021 у справі №752/26606/18, які суд у силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому з огляду на приписи ЦПК України у суду відсутні повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії.

Застосування аналогії закону у даному випадку є неприпустимим, оскільки заходи забезпечення позову за своїм змістом направлені насамперед на забезпечення виконання судового рішення.

У свою чергу, за наслідком розгляду скарги на дії державного виконавця, судом постановляється ухвала, у порядку ст.451 ЦПК України, про визнання дій чи бездіяльність неправомірними, зобов`язання усунути порушення, тощо.

Таким чином, на підставі викладеного вище у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення скарги, використовуючи інститут цивільного процесуального права забезпечення позову, відтак у задоволенні заяви належить відмовити.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-261, 352-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення скарги на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо умисного порушення ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», скасування сфальсифікованих документів та повернення безпідставно розтрачених коштів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська