Справа № 162/57/26
Провадження № 2/162/135/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
10 березня 2026 року селище Любешів
Любешівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Цибень О.В.,
за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
Від представника позивача через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до суду 26.01.2026 надійшов вказаний позов.
Ухвалою судді від 28.01.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю.
Представник позивача у прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 22.10.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір №713725863, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 2000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1). строк кредиту - 15 днів, протягом яких нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 1,66% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад зазначений строк, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин застосовується базова процентна ставка у розмірі 1,70% (п.1.2-1.4). Згідно з п.4.2 договору строк дії цього договору продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів та інших нарахувань. У п.4.3 договору встановлено, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного у п.1.2, є процентами у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Із довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відповідач 22.10.2020 підписала договір за допомогою одноразового ідентифікатора «MNV43G9A», відправленого на номер телефону НОМЕР_1 .
У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 22.10.2020 ОСОБА_1 зазначила свій номер карти НОМЕР_2 .
Перерахування товариством кредитних коштів у сумі 2000 гривень на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 підтверджується платіжним дорученням №bc91cc4c-808c-4d0a-a908-36af6e297fle від 22.10.2020 та довідкою директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №713725863/15082025/Э від 15.08.2025.
Сторони 28.10.2020 уклали додаткову угоду в електронному вигляді, відповідно до умов якої збільшено суму кредиту на суму 4350 гривень з 28.10.2020 на строк дії договору та викладено графік розрахунків у новій редакції: загальна сума кредиту 6350 гривень, нараховані проценти 1147,89 гривень. Перерахування кредитних коштів у сумі 4350 гривень на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 стверджується платіжним дорученням №718cb94c-5cf9-4408-b2aa-ce0ca9c22ff7 від 28.10.2020 та довідкою директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №713725863/15082025/Э від 15.08.2025.
Сторони 29.10.2020 уклали додаткову угоду в електронному вигляді, відповідно до умов якої збільшено суму кредиту на суму 850 гривень з 29.10.2020 на строк дії договору та викладено графік розрахунків у новій редакції: загальна сума кредиту 7700 гривень, нараховані проценти 1335,47 гривень. Перерахування кредитних коштів у сумі 850 гривень на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 стверджується платіжним дорученням №f9b0fd1f-7044-4139-9844-4383c804678c від 29.10.2020 та довідкою директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №713725863/15082025/Э від 15.08.2025.
Також згідно з витребуваною судом інформацією АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжні картки № НОМЕР_4 , на яку 22.10.2020 було зараховано 2000 гривень, та № 5168-7574-1902-9824, на яку 28.10.2020 було зараховано 4350 гривень та 500 гривень, 29.10.2020 850 гривень; за період 30.10.2020 300 гривень.
Згідно з додатковою угодою до договору від 06.11.2020 строк, на який був наданий кредит за договором № 713725863 від 22.10.2020 продовжено на 30 днів, на дату укладання якої позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 06.11.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,66% в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор) 28.11.2018 уклали договір факторингу № 28/1118-01, включно з додатковими угодами до нього № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022 та № 32 від 31.12.2023, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 713725863 від 22.10.2020 (витяг з Реєстру прав вимоги №116 від 12.01.2021, протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу прав вимог від 12.01.2021, акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2021).
ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (фактор) 05.08.2020 уклали договір факторингу № 05/0820-01, включно з додатковими угодами № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 713725863 від 22.10.2020 (витяг з Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023).
ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) 11.07.2025 уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 713725863 від 22.10.2020 (витяг з Реєстру боржників від 14.07.2025, акт прийому-передачі реєстру боржників від 14.07.2025).
Із матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору відповідач не виконувала належним чином взяті на себе боргові зобов`язання.
У ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»)
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Згідно з п. 1.2-1.4., 1.7. кредитного договору строк користування кредитом за цим Договором становить 15 днів від дати отримання Кредиту Позичальником. На період, визначений п.1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,66 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п.1.2. Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту на кожний день користування Кредитом. Розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку, передбаченого п.1.2. цього договору, зазначені у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до договору).
Відповідно до умов додаткової угоди від 30.10.2020 викладено графік розрахунків у новій редакції: загальна сума кредиту 8000 гривень, нараховані проценти 1370,33 гривень.
Згідно з додатковою угодою до договору від 06.11.2020 строк, на який був наданий кредит за договором № 713725863 від 22.10.2020 продовжено на 30 днів, на дату укладання якої позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 06.11.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,66% в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою.
Із сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку вбачається, що за період з 22.10.2020 до 06.11.2020 первісний кредитор нарахував заборгованість відповідача по відсотках за кредитним договором у загальному розмірі 1370,33 гривень, яка була сплачена відповідачем 06.11.2020.
Крім цього, із суми здійсненого відповідачем 06.11.2020 платежу 0,67 гривень було зараховано у заборгованість по тілу кредиту. Відповідно сума кредиту становила вже 7999,33 гривень.
З урахуванням умов додаткової угоди від 06.11.2020 сума відсотків за 30 днів, на які було продовжено строк дії договору, мали нараховуватися так: 7999,33*30*0,0166 = 3983,67 гривень.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з 07.12.2020, тобто після закінчення строку повернення кредиту, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.
Тому позов підлягає частковому задоволенню.
Представником позивача також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.
Між тим, у додатках до позовної заяви відсутні докази про оплату наданої правничої допомоги.
Таким чином, суд вважає, що позивач документально не підтвердив витрати на правничу допомогу відповідно до вимог ст. 137 ЦПК.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-282, 288, 354 ЦПК України, ст. 526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України суд
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 1387,64 гривень (одна тисяча триста вісімдесят сім гривень 64 копійки) судового збору.
Іншу частину вимог залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної Заочне рішення може бути переглянуте Любешівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (адреса: вул. Юрія Поправки, 6, каб.16, м. Київ; ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ