ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 522/7662/23

провадження № 61-406св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовом ОСОБА_1

до Одеської міської ради

особа, яка подала апеляційну скаргу- ОСОБА_2 ,

про визнання права власності в порядку спадкування за законом

за касаційною скаргоюОСОБА_2 , поданою адвокатом Соловйовим Віктором Вікторовичем, на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року в складі колегії суддів Сегеди С. М., Вадовської Л. М., Комлевої О. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог позову та ухвалених по суті спору судових рішень

1. У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

2. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,3 м? та житловою площею 15,4 м? після смерті його дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Постановою Одеського апеляційного суд увід 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Соловйова В. В. задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2024 року скасовано і ухвалено у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

4. Постанова мотивована тим, що за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у рівних частках (загальна площа зазначеної квартири становить 87 м?, житлова - 52,1 м?).

5. Суд урахував, що квартира, яка є предметом спору, та квартира, яка належить подружжю ОСОБА_5 є різними об`єктами нерухомого майна, що підтверджується їх будівельними характеристиками, однак уважав, що оскільки адреси зазначених квартир є ідентичними, то вирішення цього спору безпосередньо стосується прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 та іншого співвласника належної їй квартири, у зв`язку з чим їх необхідно було залучити до участі в справі як співвідповідачів.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

6. 08 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Соловйов В. В. подав до Одеського апеляційного суду заяву, у якій просив ухвалити додаткову постанову, якою стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із: судового збору - 4 421,07 грн, сервісного збору - 79,58 грн та витрат на правничу допомогу - 19 580,00 грн.

7. Заяву мотивовано тим, що при ухвалені судом постанови від 06 лютого

2025 року питання щодо розподілу судових витрат не вирішено. При звернені до апеляційного суду із апеляційною скаргою було сплачено судовий збір

у розмірі 1 550,40 грн та 27,91 грн сервісного збору. На виконання ухвали апеляційного суду було додатково сплачено судовий збір у розмірі

2 870,67 грн та 51,67 грн сервісного збору. Також вказував, що витрати заявниці попередньо складаються з фіксованого гонорару адвокату в розмірі 19 580 грн. Після ухвалення судового рішення, 07 лютого 2025 року, ОСОБА_2 і адвокат склали та підписали акт виконаних робіт. На виконання умов договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2024 року ОСОБА_2 сплатила адвокату гонорар двома платежами в розмірі 7 580,00 грн та 12 000,00 грн, а всього - 19 580,00 грн.

Короткий зміст судових рішень щодо розподілу судових витрат

8. Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня

2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Соловйова В. В. задоволено частково.

Стягнено зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі

4 421,07 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

9. Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Соловйова В. В. задоволено.

Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

10. Постанова мотивована тим, що ОСОБА_2 та/або її представник не були належним чином повідомлені судом про розгляд заяви щодо ухвалення додаткового рішення. Обґрунтованість розміру стягнутих апеляційним судом витрат на правничу допомогу та на сплату судового збору судом касаційної інстанції не досліджувалася.

11. Під час нового розгляду справи заявник уточнив заяву про ухвалення додаткового рішення, включивши до неї понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу за підготовку та подачу касаційної скарги в розмірі 4 200 грн та витрати на відправку поштової кореспонденції позивачу та відповідачу після касаційного розгляду в сумі 111,80 грн.

12. Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Соловйова В. В. задоволено частково.

Ухвалено додаткову постанову до постанови Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року та стягнено зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 421,07 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

13. За наслідками здійсненої оцінки обґрунтованості розміру судових витрат, понесених заявницею на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, а також враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в судах апеляційної та касаційної інстанціях.

14. Суд урахував, що адвокат Соловйов В. В. надавав правову допомогу ОСОБА_2 як в суді апеляційної, так і суді касаційної інстанції, з огляду на що був обізнаний з усіма деталями та особливостями справи. Керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат з предметом спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з наданням такої правової допомоги ОСОБА_2 у судах апеляційної та касаційної інстанціях, у загальному розмірі 6 000,00 грн, включивши до цієї суми і витрати на відправку поштової кореспонденції позивачу та відповідачу в розмірі 111,80 грн. Колегія суддів врахувала й те, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року складає 3 028,00 грн на місяць.

15. Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена у повному обсязі та під час розгляду апеляційної скарги не було вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за висновком апеляційного суду необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4 421,07 грн.

16. Апеляційний суд також зазначив, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за звернення до суду з відповідною заявою (позовом, скаргою тощо) чітко визначений Законом України «Про судовий збір». Відповідний, встановлений законом, розмір не включає в себе комісію фінансової установи за перерахування грошових коштів. Відтак оскільки стягнення комісії фінансової установи (сервісного збору) за перерахування грошових коштів за сплату судового збору не передбачено приписами діючого законодавства, апеляційний суд відмовив у стягненні сервісного збору банківської установи у загальному розмірі 79,58 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала касаційну скаргу

17. 09 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Соловйов В. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу у повному розмірі, витрат на відправу поштової кореспонденції та сервісного збору й ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення таких витрат.

18. 05 лютого 2026 року до Верховного Суду від заявниці надійшла заява про зміну касаційної скарги (її прохальної частини), в якій вона просить:

«Скасувати додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000,00 грн судових витрат та витрат на правничу допомогу.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з: сервісного збору - 79,58 грн, витрат на правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги - 19 580 грн, витрат на правничу допомогу за підготовку та подачу касаційної скарги - 4200 грн, витрат на відправку поштової кореспонденції позивачу та відповідачу - 111,80 грн, а всього 23 971,38 грн.

Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 4 421,07 грн залишити без змін».

19. Втім, як з первісної редакції касаційної скарги, так і з заяви про зміну її прохальної частини очевидно простежується, що метою звернення заявниці до суду касаційної інстанції є стягнення з позивача усіх судових витрат, понесених нею в судах апеляційної та касаційної інстанцій, вимоги про відшкодування яких не в повному обсязі задоволені апеляційним судом. Саме в частині тих судових витрат (чи їх частини), у стягненні яких відмовлено апеляційним судом, і відбуватиметься касаційний перегляд цієї справи.

20. Отже, вказана заява не розцінюється Верховним Судом як зміна чи доповнення касаційної скарги, проте враховується при касаційному перегляді.

21. У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18, від 04 грудня 2018 року у справі № 911/3386/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 19 травня 2021 року у справі № 206/1293/19, від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, від 01 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16, від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 910/12591/18.

22. Наполягає на тому, що зменшення судом витрат на правничу допомогу може відбуватися лише за заявою сторони у справі, а не з власної ініціативи суду. Втім, у цій справі ОСОБА_1 такої заяви не подавав.

23. Зазначає також, що апеляційний суд мав би зазначити у судовому рішенні, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення, проте обмежився посиланням на загальні приписи статті 141 ЦПК України.

24. Також заявниця посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо включення до складу судових витрат сум зі сплати сервісного збору або комісії, визначених банком чи іншою фінансовою установою.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

25. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

26. 23 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі касаційного перегляду справи

27. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

28. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

29. Встановлено, що в касаційному порядку заявниця оскаржує додаткову постанову апеляційного суду в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, сервісного збору банківської установи та витрат на пересилання поштової кореспонденції.

30. Додаткова постанова апеляційного суду в частині вже стягнених витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн та в частині стягнення судового збору за подання апеляційної скарги в касаційному порядку не оскаржується та, відповідно, Верховним Судом не переглядається.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

31. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 ЦПК України).

32. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

33. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

34. Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення (постанови) стало невирішення цим судом питання про розподіл судових витрат за результатами розгляду її апеляційної скарги.

35. У своїй заяві ОСОБА_2 просила стягнути зі ОСОБА_1 як з особи, яка ініціювала цей судовий процес, судові витрати, що складаються з:

- судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 4421,07 грн;

- сервісного збору банку в розмірі 79,58 грн;

- витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді апеляційної скарги в розмірі 19 580 грн;

- витрат на правничу допомогу за підготовку та подачу касаційної скарги в розмірі 4200 грн;

- витрат на відправку поштової кореспонденції позивачу та відповідачу після касаційного розгляду справи в розмірі 111,80 грн.

36. Апеляційний суд, застосувавши критерії, визначені частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність зменшення понесених заявницею витрат на правничу допомогу до 6 000 грн та неможливість стягнення з позивача сервісного збору банківської установи. Вимоги заявниці про відшкодування судового збору та стягнення витрат на поштове пересилання документів судом задоволені.

37. В оцінці законності та обґрунтованості додаткової постанови апеляційного суду Верховний Суд виходить з такого.

38. Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

39. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).

40. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

41. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

42. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

43. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

44. За змістом частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

45. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

46. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

47. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

48. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

49. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

50. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява №19336/04, § 268)).

51. Повертаючись до обставин справи, яка переглядається, Верховний Суд зауважує, що основним доводом касаційної скарги ОСОБА_2 є її переконання в тому, що апеляційний суд не мав права зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, понесених нею в судах апеляційної та касаційної інстанцій, з власної ініціативи.

52. Дійсно, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

53. Втім, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).

54. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).

55. Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.

56. З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що апеляційний суд не мав права зменшувати розмір витрат, понесених нею на правничу допомогу, за відсутності клопотання позивача у справі.

57. Необхідно нагадати, що оцінка реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру здійснюється з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Оцінка суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

58. У цій справі, посилаючись, зокрема, на перелічені в частині третій статті 141 ЦПК України критерії, а саме обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру понесених заявницею витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з позивача, до 6 000 грн, що відповідає засадам розумності та справедливості.

59. Верховний Суд додатково зауважує, що між сторонами у цій справі відсутні будь-які зобов`язальні (договірні чи деліктні) правовідносини. Підставою для вступу ОСОБА_2 в цю справу стало винятково те, що адреса спадкового майна співпала з адресою належної заявниці за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартири. Правова позиція ОСОБА_2 в цій справі полягала лише в тому, що вона мала бути залучена до участі в справі як відповідачка, що не потребує значної правової експертизи (вивчення суттєвого обсягу нормативно-правових актів чи судової практики).

60. За таких обставин суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано зменшив розмір заявлених витрат на правничу допомогу з 23 780 грн до 6 000 грн. Крім того, необхідно враховувати, що частина з понесених витрат на правничу допомогу, про стягнення яких просила ОСОБА_2 , стосувалася провадження з оскарження додаткової постанови апеляційного суду щодо вирішення питання про їх розподіл, а не розгляду справи по суті, що також не передбачає виконання адвокатом значного обсягу робіт.

61. Щодо вимог касаційної скарги про необхідність стягнення сервісного збору (комісії) банку, сплаченого заявницею під час оплати судового збору, то Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що такі платежі не є складовою судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

62. Так, у додатковій постанові Касаційного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі № 640/16655/21 зазначено, що комісія за послуги банку та сервісний збір не входять до судового збору, а тому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

63. Наведене спростовує доводи касаційної скарги щодо відсутності висновку Верховного Суду з цього питання.

64. Посилання в касаційній скарзі на необхідність стягнення з позивача витрат на поштове пересилання документів сторонам у справі Верховний Суд не аналізує, оскільки зазначені витрати були стягнені судом апеляційної інстанції (включені до суми в розмірі 6 000 грн), про що окремо зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної додаткової постанови.

65. За таких обставин підстави касаційного оскарження, визначені заявницею в касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході касаційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, додаткова постанова апеляційного суду в її оскаржуваній частині відповідає вимогам вмотивованості.

67. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційних скаргах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

68. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

69. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін як ухвалена з дотриманням норм процесуального права, оскільки доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Соловйовим Віктором Вікторовичем, залишити без задоволення.

Додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара