Справа № 946/466/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в забезпеченні позову

16.03.2026 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Шестакова Я.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2026 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвалою суду від 16.03.2026 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

04.03.2026 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову у якій ОСОБА_1 просить накласти арешт на транспортний засіб, що належить ОСОБА_2 Toyota Land Cruiser Prado 150, VIN НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та заборонити будь-які реєстраційні дії щодо вказаного автомобіля.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач не підтримує з нею зв`язку, а його фактичне місце перебування позивачу не відомо, існує реальна загроза відчуження зазначеного транспортного засобу відповідачу.

Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду від 16.03.2026 року матеріали заяви про забезпечення позову та протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026 року передано Головуючому судді Шестаковій Я.В. 16.03.2026 року.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ст. 12, 81 ЦПК України, сторона по справі повинна довести ті обставини, на які посилається.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для застосування заходів забезпечення позову є підтверджена належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування відповідного виду забезпечення позову.

При цьому співмірність заходів забезпечення позову, що застосовуються судом, визначається їх відповідністю позовним вимогам, на забезпечення яких такі заходи вживаються.

З`ясувавши обсяг заявлених позовних вимог, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу між сторонами.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявниця посилається на те, що відповідач може відчужити належний йому транспортний засіб.

Разом з тим судом у межах даного провадження не розглядаються вимоги щодо поділу майна подружжя.

Отже, вид забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , не відповідає характеру та предмету заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки спрямований на обмеження права відповідача розпоряджатися майном, тоді як питання поділу спільного майна подружжя у межах даного провадження судом не розглядається. За таких обставин вжиття запропонованого заходу забезпечення позову не перебуває у безпосередньому зв`язку із предметом спору та не є співмірним заявленим позовним вимогам, у зв`язку з чим підстави для його застосування відсутні.

Керуючись ст. ст.149-151, 153, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяЯ. В. Шестакова