Справа №: 343/20/26
Провадження №: 2/343/265/26
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області у складі:

судді Монташевич С.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано - Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/20/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про припинення права власності та виплату компенсації,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 ,

представниці позивачки - адвоката Кобилинець Т.В.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог:

позивачка ОСОБА_1 просить припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/8 частку у спільному частковому майні квартирі, загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 25,0 кв.м, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на вказану 1/8 частку квартири, виплативши відповідачу грошову компенсацію у розмірі 105655,00 грн, яка внесена на депозитний рахунок Долинського районного суду Івано-Франківської області в якості компенсації вартості 1/8 частки вказаного вище нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона до рєстрації шлюбу мала прізвище ОСОБА_4 . Її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У батьків, окрім неї, були ще двоє синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Батькам, як подружжю, належала квартира АДРЕСА_1 , по 1/2 частці кожному. Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яку успадкували: вона ( ОСОБА_1 ), сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_6 , кожен по 1/4 частці з 1/2 частки квартири. Її мама ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У квартирі після смерті батька вона проживала одна. Після її смерті відкрилася спадщина. Вона (позивачка) звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої їй було видано свідоцтво на спадщину за законом на 5/8 часток квартири. Відповідачу належить 1/8 частка квартири, яка є незначною та яку неможливо виділити в натурі. Оскільки останній у квартирі не проживає, участі в її утриманні не бере, не сплачує комунальні послуги, не цікавиться нею, тому припинення права власності на його частку з виплатою її вартості, яка внесена на депозитний рахунок суду, не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з наведених вище підстав.

У судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Кобилинець Т.В. позовну заяву підтримала, просила її задоволити. Додатково вказала, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є три особи: її довірителька та її брати. Вони мають намір відчужити її, однак позбавлені такої можливості, оскільки відповідач проживає на території російської федерації, звідки він не може надати згоду на відчуження його частки, тому що ні довіреність, ні будь-які інші документи, які будуть складені в російській федерації, не визнаються в Україні. Приїхати також не може. Він згідний на відчуження своєї частки, однак своє волевиявлення не може оформити юридично. Натомість він подав заяву про визнання позову, чим висловив свою згоду щодо позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, скерував на електронну адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив щодо задоволення позову, зазначивши, що його права не будуть порушені.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав, що рішення про відчуження квартири було спільним рішенням усіх співвласників. Відповідач, який є його рідним братом та з яким вони підтримують близькі відносини, згідний на припинення права власності на його частку у квартирі на користь сестри (позивачки по справі).

ІІ. Заяви та клопотання сторін, третьої особи, процесуальні дії у справі:

згідно із ухвалою від 12.01.2026, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання за участю сторін.

05 лютого 2026 року представниця позивачки подала заяву про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

10 лютого 2026 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду, про що постановив ухвалу.

18 лютого 2026 року від відповідача надійшла заява про визнання позову.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд перевірив, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

05 березня 2026 року після виступу сторони позивачки та третьої особи, дослідження письмових доказів і судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 10.03.2026 о 14:30.

ІІІ. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:

згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.09.1959, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 10).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також записані батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на що вказують відповідні свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.03.1966 та серії НОМЕР_3 від 10.01.1957 (а.с. 14, 22).

Тобто ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними сестрою та братами. Перша 04.09.1982 уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_8 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 04.09.1982 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 , на що вказує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 15.04.2008 (а.с. 24). Після його смерті його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_6 успадкували по 1/4 частці від 1/2 частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.08.2010 (а.с. 25).

ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на успадковану нею частку у спадковому майні ОСОБА_5 зареєструвала у Спадковому реєстрі, на що вказує відповідний витяг (а.с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 11.12.2023 (а.с. 27).

Як свідчать дані з будинкової книги для прописки громадян та довідки, ОСОБА_6 була зареєстрована одна по АДРЕСА_2 (а.с. 28-31, 32).

ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_6 успадкувала належні їй 5/8 часток двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 , на що вказує свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2025 (а.с. 33).

За ОСОБА_1 зареєстровано 5/8 часткок у вказаній вище квартирі, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав № 439805122 від 16.08.2025 (а.с. 34).

Тобто ОСОБА_1 належить 6/8 часток (5/8+1/8), а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 1/8 частці у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_3 .

На даний час ОСОБА_2 проживає у російській федерації, на підтвердження чого позивачка долучила до матеріалів справи копію з його паспорта від 31.07.2013 (а.с. 11), у зв`язку з чим, як зазначила остання, він позбавлений можливості розпорядитися своєю часткою у квартирі.

Як установив суд із технічних паспортів, нерухоме майно за вказаною вище адресою, яке знаходиться на І поверсі, складається із коридору (№ 1), ванни (№ 2), кухні (№ 3), житлової (№ 4), житлової (№ 5), веранди (№ 6). Загальна площа приміщень 45,1 кв.м (а.с. 36-37, 38-40). З 07.09.2009 та станом на 24.01.2025 технічна характеристика квартири не змінювалась, на що вказує довідка № 3033 від 24.01.2025 (а.с. 23).

Ринкова вартість вказаної квартири становить 845240,00 грн, ринкова вартість її 1/8 частки - 105655,00 грн, про що свідчить відповідний висновок про вартість майна (а.с. 35).

Як зазначила позивачка, належна відповідачу частка у квартирі (1/8) не може бути виділена в натурі, є неподільною, спільне володіння і користування нерухомим майном є неможливим, останній позбавлений можливості розпорядитися нею, оскільки перебуває на території російської федерації, тому вона просить припинити право власності відповідача на належну йому частку, вартість якої (105655,00 грн) вона внесла на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № НП3516097 від 17.12.2025 (отримувач - ТУДСАУ в Івано-Франківській області, код отримувача - 26289647, надавач платіжних послуг отримувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, призначення платежу: судові витрати, платник ОСОБА_1 , , документ СС830026) (а.с. 42).

Між сторонами виник спір з приводу необхідності припинення частки відповідача у спільній частковій власності на спірне майно, шляхом виплати компенсації її вартості, яку позивачка внесла на депозитний харунок, прохаючи визнати за нею право власності на цю частку.

ІV. Оцінка суду та норми права, які застосував суд:

зважаючи на позиції учасників справи, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Верховний Суд у постанові від 19 березня 2025 року у справі № 394/143/23 (провадження № 61-4492св24) зробив висновок, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується у кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Під час розгляду справи суд установив, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 6/8 часток квартири АДРЕСА_1 . Третій особі ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 належать по 1/8 частці цієї ж квартири.

Позивачка просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/8 частку спірної квартири з отриманням грошової компенсації у розмірі 105655,00 грн, яку вона внесла на депозитний рахунок ТУДСА у Івано-Франківській області як ринкову вартість такої частки, чого не заперечив відповідач, визнавши позов.

З матеріалів справи суд також встановив, що частка відповідача у спільному частковому майні є незначною в порівнянні із часткою позиваки, і не може бути виділена в натурі. Спільне володіння, користування та розпорядження майном є неможливим, оскільки відповідач проживає на території російської федерації, участі в утриманні квартири не бере. Припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам, як і інтересам третьої особи як ще одному співвласнику, який заперечень щодо позову не висловлював.

Тобто позивачка довела наявність підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, а відтак право відповідача на таку частку підлягає припиненню.

Водночас суд звертає увагу на позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21, яка зазначила, що з метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.

Тому, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , визнавши за позивачкою право власності на вказану 1/8 частку та сплативши на користь відповідача грошову компенсацію вартості 1/8 частки в розмірі 105655,00 грн.

На підставі викладеного, ст. 317, 319, 355, 356, 358, 365 ЦК України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про припинення права власності та виплату компенсації задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Виплатити ОСОБА_2 105655,00 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень, які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області, згідно із квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № НП3516097 від 17.12.2025, як компенсація вартості 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в м. Губкінський Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_8 .

Третя особа: ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 .

Суддя: Монташевич С.М.