Справа № 953/2967/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В. перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факт проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить:

-встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 2007 року і по цей час;

-визнати, що будинок та надвірні будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 10662593, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також просила вирішити питання про виклик до суду свідків, які можуть підтвердити обставини, необхідні для розгляду справи.

Позовна заява мотивована тим, що учасники проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року. Під час спільного проживання учасники набули майно, зокрема, будинок. ОСОБА_1 вирішила подарувати свою частку у спільному майні спільній донці ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_2 заперечив проти цього, посилаючись на те, що будинок належить йому на праві приватної власності.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026 справу передано для розгляду судді Вітюку Р.В.

ОСОБА_1 звернулась до суду з "позовною заявою". Водночас за змістом вимог, які визначені в заяві просить: (І) встановити факт проживання однією сім`єю та (ІІ) визнати, що нерухоме майно є спільною сумісною власністю.

Положеннями ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється, у порядку, зокрема, позовного та окремого провадження (пункти 2, 3 частини другої статті 19 ЦПК України).

Позовне провадження призначене для вирішення спорів про право між сторонами, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних та трудових правовідносин (частина четверта статті 19 ЦПК України). Тобто у разі наявності спору про право.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України). Тобто указане провадження призначено для справ, в яких відсутній спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

За змістом поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 заявила вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання, що майно є спільною сумісною власністю без вимоги про поділ майна. При цьому, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 вважає, що спірне майно належить йому, тобто наявний спір про право.

Також сама ОСОБА_1 вказує, що метою звернення до суду є отримання можливості розпорядитись майном, що було набуто під час спільного проживання, тобто пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Велика Палата Верховного Суду у п. 70 постанови від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц вказала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, заявниця у цій справі фактично вказує про намір розподілитись майном, набутим під час проживання з відповідачем однією сім`єю. Тобто фактично заявляє вимогу про поділ спільного сумісного майна, що є вимогою, яка підлягає в позовному провадження (зокрема, заявниця так і визначила назву заяви "позовна заява").

Водночас сформульовані вимоги фактично стосуються встановлення фактів (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю), які підлягають розгляду в окремому провадженні, що не відповідає сутті поданої заяви та її назві ("позовна заява"), оскільки сама заявниця вказує, що відповідач не визнає відповідної вимоги.

Суд зазначає, що вимоги до заяв позовного провадження передбачені Розділом ІІІ ЦПК України, зокрема, які встановлюють вимоги до позову, визначення його ціни тощо. Вимоги до заяв окремого провадження визначені у Розділі IV ЦПК України.

За таких обставин, суд зазначає, що заявниці необхідно правильно визначити предмет позову (якщо нею подано позов) або вказати, що подано заяву в порядку окремого провадження з метою встановлення факту (фактів).

У разі подання позову, то суд зазначає, що у цьому випадку положення статті 176 ЦПК України визначаються правила визначення ціни позову, відповідно до пунктів 2, 9 частини першої якої ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

За таких обставин, заявниці, в залежності від визначення змісту та суті поданої заяви необхідно визначити ціну позову, та сплатити судовий збір у відповідному розмірі.

Відповідно до підпункт 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу справлявся судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, ОСОБА_1 необхідно уточнити зміст вказаної заяви, а саме визначитись з видом провадження окреме чи позовне та в залежності від цього чітко вказати предмет позову (заяви). У разі якщо це позовна заява визначити ціну позову та сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

Керуючись статтями 7, 175, 177, 185, 260, 261, 294, 315, 317, 318, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факт проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, які зазначено в мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання заявниками ухвали суду у зазначений строк, заяву буде визнано неподаною та повернуто заявникам.

Копію ухвали направити представнику заявників.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Роман ВІТЮК