13.03.2026 Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/7389/23
Провадження № 2-з/644/16/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року

Суддя Індустріального районного суду м. Харкова Саркісян О.А.,

розглянувши заяву представниці позивачки адвоката Петренко Олени Миколаївни про забезпечення позову по цивільній справі 644/7389/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу надання Адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та витребування майна із незаконного володіння,-

у с т а н о в и в:

Заявниця, через систему «Електронний суд», звернулась до суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі 644/7389/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу надання Адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та витребування майна із незаконного володіння, в якій просить суд задовольнити дану заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 та заборони відчуження даного нерухомого майна ОСОБА_4 , або особам які діють від його імені.

В обгрунтування заяви посилається на те, що предметом спору по даній справі є квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 19 серпня 1997 року, посвідченого Харківською Товарною Біржею, реєстраційний номер НЗ-303, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.10.1997 року. На при кінці листопада 2021 року ОСОБА_5 стало відомо, що право власності на вищезазначену квартиру 28.09.2021 року з невідомих підстав було зареєстровано Державним реєстратором відділу надання Адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Людмилою Іванівною, за ОСОБА_2 . Вважаємо, що така реєстрація права власності на нового власника відбулася із порушенням вимог діючого законодавства України, і квартира АДРЕСА_1 , вибула із володіння власника ОСОБА_1 незаконно та поза її волі, в зв`язку з чим були порушені її права за захистом яких звернулись до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, оскільки відповідно до ст.. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основною його частиною. В вищезазначеній квартирі постійно проживала ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на підставі Довіреності 2-5819 від 16.09.2005 року. посвідченої нотаріусом м. Москви Зуєвою В.Є., мала право розпоряджатися даною квартирою, та яку разом з родиною невідомі особи із застосуванням насилля та погроз незаконно висилили. Предметом заяви про забезпечення позову є те, що на сьогоднішній день відповідно до Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_2 передав право власності за іпотечним договором ОСОБА_4 , з таких дій вбачається що доки будуть відстоюватися порушені права в судовому процесі права власника ОСОБА_1 , право власності на спірну квартиру може змінюватись і передаватись до безкінечності і такі дії можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу надання Адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та витребування майна із незаконного володіння.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вказаних вище вимог закону слід перевірити. зокрема: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як убачається з матеріалів справи, вимоги до ОСОБА_4 не пред`явлені. Його правомірність права власності на квартиру АДРЕСА_1 не спростована у суді, доказів або достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, суду не надано і не приведено.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Ураховуючи викладені вище обставини, беручи до уваги, що заявником не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Керуючись, ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представниці позивачки адвоката Петренко Олени Миколаївни про забезпечення позову по цивільній справі 644/7389/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора відділу надання Адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Людмили Іванівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та витребування майна із незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя О.А. Саркісян