ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6055/25 Номер провадження 22-ц/814/1352/26Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Шинкаренко Мариною Анатоліївною,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 жовтня 2025 року та ухвалу того ж суду від 26 листопада 2025 року, постановлені суддею Самсоновою О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

23.07.2025 позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шинкаренко М.А., звернувся з позовом до відповідача ТзОВ «Полтавагаз Збут» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначає, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Для обслуговування вказаного будинку він уклав договір постачання природного газу із ТзОВ «Полтавагаз Збут» (особовий рахунок НОМЕР_1 ) та регулярно здійснював оплату за спожитий природний газ на рахунок цього товариства.

11.11.2024 ТзОВ «Полтавагаз Збут» розмістило на своєму офіційному сайті повідомлення про припинення постачання природного газу побутовим споживачам з 08.09.2024.

Не маючи інформації про зміну постачальника, у період із вересня по листопад 2024 року включно позивач продовжував оплачувати вартість газу ТзОВ «Полтавагаз Збут».

У квітні 2025 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» попередження про можливе припинення газопостачання через заборгованість за період із березня 2021 року. У ході з`ясування обставин стало відомо, що із березня 2021 року він був автоматично переведений на обслуговування до постачальника - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», тоді як у вказаний період продовжував оплачувати вартість природного газу на рахунок відповідача, загальна сума платежів за ненадані послуги становить 39 466,65 грн, яку просить стягнути на свою користь на підставі статті 1212 ЦК України.

Вважає, що унаслідок неправомірних дій ТзОВ «Полтавагаз Збут» йому спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінив на суму 20 000,00 грн та просить стягнути їх на свою користь.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30.10.2025 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про захист прав споживачів задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти в сумі 32 606,35 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що, оскільки з 01.03.2021 відповідач не здійснював постачання природного газу за адресою АДРЕСА_1 , відповідного договору між сторонами не було, тому спірні кошти є безпідставно набутим майном та до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 1212 ЦК України. При цьому поверненню позивачу підлягає сума з вирахування погашення заборгованості за спожитий природний газ, що існувала до вказаної дати, та підлягає до стягнення 32 606,35 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження дійсності факту завдання йому моральної шкоди, не доведено у чому саме вона полягає та яких втрат він зазнав унаслідок неправомірних дій відповідача.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 26.11.2025 у задоволенні заяви представника позивача адвоката Шинкаренко М.А. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що позивач вимог про відшкодування йому судових витрат під час розгляду справи не заявляв, у тому числі до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію йому витрат на професійну правничу допомогу, а тому підстави для ухвалення додаткового рішення з цього питання відсутні.

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Шинкаренко М.А., подав апеляційну скаргу на указані судові рішення. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин, невідповідність висновків фактичним обставинам, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 6 860,30 грн, а також 20 000,00 грн моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції 5 500,00 грн, та понесені в суді апеляційної інстанції 4 500,00 грн, а всього 10 000,00 грн.

Позивач не погоджується із тим, що суд самостійно зменшив суму безпідставно набутого майна з 39 466,65 грн до 32 606,35грн, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на даних особового рахунку № НОМЕР_1 , які суд не перевірив, тоді як особовий рахунок не є доказом, а первинні документи, які б дозволили перевірити та співставити зміст особового рахунку із реальними надходженнями коштів, судом не витребовувалися та у матеріалах справи відсутні. Натомість позивачем надані платіжні інструкції за період 2021-2024 роки, які підтверджують заявлену до стягнення суму 39 466,00 грн.

Вважає, що районний суд допустив логічну і процесуальну суперечність, відхиливши доводи відповідача про борг як необґрунтовані, але використав цю ж суму «боргу» як підставу для зменшення суми стягнення. Суд по-різному оцінив докази однакового характеру: платіжні інструкції позивача, які підтверджують реальні перерахування, однак їх проігнорував, прийнявши внутрішні записи відповідача, які не мають статусу первинного документа, необґрунтовано поклавши їх в основу зменшення суми стягнення.

Заперечує висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів моральної шкоди, посилаючись на поведінку постачальника, який, приймаючи від позивача кошти, не повідомив про припинення газопостачання та безпідставно зберігав його кошти. Одержавши попередження від іншого постачальника про відключення критичного житлового ресурсу, позивач зазнав емоційного напруження, приниження, страху втрати доступу до базового комунального ресурсу та вимушеного повторного фінансового навантаження, що зумовило спричинення моральної шкоди.

Посилаючись на зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат у відповіді на відзив на суму 5 500,00 грн, докази яких будуть подані у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, доводить неправомірність висновків суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

13.01.2026 ТзОВ «Полтавагаз Збут» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін. Вважає правомірним зменшення судом суми стягнення на суму заборгованості, що існувала у позивача перед відповідачем станом на березень 2021 року. При цьому повідломляє про звернення ТзОВ «Полтавагаз Збут» 28.01.2021 в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ на сумку 15 252,37 грн (справа №552/356/21), який був скасований за заявою адвоката позивача. Тому ОСОБА_1 , знаючи про заборгованість, здійснював платежі ТзОВ «Полтавагаз Збут», надходження яких за період із березня 2021 року по травень 2022 рік включно були враховані як погашення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та був побутовим споживачем ТзОВ «Полтавагаз Збут» за вказаною адресою (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Відповідно до указаного особового рахунку станом на червень 2025 року обліковується переплата в сумі 32 606,35 грн, що підтверджується карткою споживача по о/р НОМЕР_1 , Код ЕІС: 56XM26I01037147G.

Із 01.03.2021 споживачі ТзОВ «Полтавагаз Збут» стали споживачами ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», яке постачало природний газ, як постачальник «останньої надії» (ПОН), тому із цієї дати позивач не був споживачем ТзОВ «Полтавагаз Збут».

При цьому в період з 17.12.2021 по 03.11.2024 позивач ОСОБА_1 на рахунок ТзОВ «Полтавагаз Збут» сплатив кошти у загальному розмірі 39 466,65 грн, що підтверджується доданими платіжними інструкціями.

Призначення кожного з наведених платежів вказано: плата за спожитий газ, о/р НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача в порядку статті 1212 ЦК України 32 606,35грн безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції виходив із того, що із загальної суми перерахувань за вказаний період 39 466,65 грн необхідно відрахувати частину коштів, зарахованих відповідачем в рахунок погашення заборгованості за спожитий газ, яка існувала до 01.03.2021, що підтверджується карткою споживача та визнається відповідачем.

Відмовляючи у вимогах щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з підстав їх недоведеності.

12.11.2025 представник позивача адвокат Шинкаренко М.А. звернулась до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ні у позові, ні у відповіді на відзив не заявлялося про стягнення судових витрат, як і не було зроблено заяву відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на таке.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Установивши, що із 01.03.2021 ТзОВ «Полтавагаз Збут» не здійснювало постачання природного газу позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , відповідного договору на постачання природного газу між сторонами не укладалося, тому у позивача не виникло зобов`язання з оплати за поставку газу перед ТзОВ «Полтавагаз Збут».

За таких обставин районний суд дійшов правильного висновку, що спірні кошти є безпідставно набутим майном, та до правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню норми статті 1212 ЦК України.

Однак, суд першої інстанції помилково зменшив суму заявлених до стягнення безпідставно отриманих коштів до 32 606,35 грн, погодившись з доводами відповідача про наявність у позивача перед товариством заборгованості за минулий період, в рахунок якого і була зарахована частина спірних коштів.

По-перше, сума заборгованості, про яку заявляв відповідач у відзиві на позов, не входить до предмета спору та не могла бути предметом судового розгляду в даній справі.

По-друге, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач пояснив, що ним 28.01.2021 подано заяву про видачу судового наказу (справа №552/356/21), який був скасований.

Як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Октябрского районного суду м.Полтави від 14.04.2021 судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Полтавагаз Збут» заборгованості в сумі 15 550,30 грн скасовано та роз`яснено стягувачу право на звернення до суду з тією самою вимогою в позовному порядку. Відсутність позовної вимоги про стягнення заборгованості чи відповідного судового рішення щодо такого стягнення не надає суду право в даній справі здійснити зарахування за рахунок безпідставно одержаних коштів, тим більше, що заборгованість є спірною.

При цьому апеляційний суд також звертає увагу, що у всіх платіжних інструкціях щодо перерахування позивачем ТзОВ «Полтавагаз Збут» коштів за спожитий газ зазначено конкретний період оплати (місяць року), показники лічильника та призначення платежу за спожитий газ у цей період, а не в рахунок заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині стягнення безпідставно набутих коштів підлягає зміні шляхом збільшення суми стягнення із 32 606,35 грн до 39 466,65 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішенням в частині відмови у стягненні моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди з рішенням в цій частині та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності доказів заподіяння такої.

Щодо відмови в ухваленні додаткового рішення.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що судовий збір ним не сплачувався, судові витрати відсутні.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 01.09.2025, та в якій представник позивача просила суд поновити строк на її подання, вказано про витрати позивача на правничу допомогу у даній справі в розмірні 5 500,00 грн: 3 000,00 грн вартість складання позовної заяви; 2 500,00 грн вартість складання відповіді на відзив. Докази цих витрат будуть подані у межах строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України./а.с.96-98/

12.11.2025 представник позивача - адвокат Шинкаренко М.А. звернулась до суду із заявою, у якій просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн., надавши докази понесених витрат./а.с119/

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Ураховуючи, що справа розглянута за відсутності учасників справи, а копія оскаржуваного рішення одержана позивачем 07.11.2025, його представник дотримався строку на подання заяви та доказів понесених судових витрат.

Тоді як районний суд на викладене уваги не звернув, не вирішив питання щодо поновлення чи відмови у поновленні строку на подання відповіді на відзив, помилково зазначивши в оскаржуваній ухвалі про відсутність взагалі такої процесуальної заяви та зробивши хибний висновок про відмову у стягненні заявлених судових витрат.

Тому колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення в цій частині нового рішення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Отже, з огляду на рівень складності справи та реальності правничих витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі суму 3000,00 грн, а також за апеляційну інстанцію 2000,00 грн, а всього 5000,00 грн. У іншій частині стягнення слід відмовити з підстав їх невідповідності критерію пропорційності у цивільному судочинстві.

Керуючись ст.ст.367, 368, 378, ст.ст.381-384, 389-391 ЦРК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Шинкаренко Мариною Анатоліївною, - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 жовтня 2025 року змінити в частині розміру суми надмірно сплачених коштів, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на користь ОСОБА_1 , збільшивши суму стягнення із 32606,35 грн до 39446,65 грн (тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 65 копійок).

У іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 26 листопада 2025 року скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. витратна правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак