Провадження №2/755/5181/26
УХВАЛА

іменем України

про закриття провадження у справі

"16" березня 2026 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Коваленко І.В., за участю секретаря судових засідань - Грищенко С.В., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гоголя Богдана Миколайовича про закриття провадження у справі, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Київ), про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

07.11.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Київ), в якому позивач просить:

«1.Зобов`язати Відповідача не чинити Позивачу перешкод у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

2. Вселити мене, ОСОБА_2 , в квартиру АДРЕСА_1 .»

18.11.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №711 від 07.04.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду вказано здійснити повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

07.04.2025, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025, цивільна справа передана в провадження судді Коваленко І.В.

08.04.2025 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.

20.05.2025 (вх.№28529) засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гоголя Богдана Миколайовича про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 23 січня 2020 року позивач подав до Дніпровського районного суду міста Києва позов про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (справа №755/1181/20). У позовній заяві та в судових засіданнях по справі позивач стверджував, що він придбав квартиру на торгах, а відповідач перешкоджає йому користуватись його власністю, оскільки проживає в квартирі. Окрім цього, позовна заява містила й інші вимоги, які частково були взаємовиключними, зокрема, визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, виселення відповідача, зняття відповідача з реєстрації.

Зазначається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Вказаним рішенням ухвалено: усунути перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою. Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла. Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Гоголем Богданом Миколайовичем . Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Представник відповідача посилається на мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції, в якій встановлено наступне: «в даному випадку суд першої інстанції помилково ототожнив право власності на майно та право користування житловим приміщенням, яке має окремий режим правового регулювання та окремі підстави припинення, зокрема ст. 405 ЦК України для членів сім?ї власника житла та ст. 72, 107 ЖК УРСР для наймачів жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду та пов`язані з відсутністю особи у житловому приміщенні, однак жодна з передбачених цими нормами підстав не є підставою позову ОСОБА_2 і не надано доказів відсутності ОСОБА_1 в спірному приміщенні, натомість позивач посилався на те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в користуванні належною йому квартирою, оскільки проживає в ній.»

Представник відповідача звертав увагу, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач має право користуватись квартирою і наявність такого права не порушує право власності позивача на квартиру. Речове право на квартиру є обтяженням права власності на квартиру позивача. Так, апеляційний суд прийняв до уваги, що позивач міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості, зокрема, про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість, та не здійснив достатньої належної обачності при придбанні спірної квартири на електронних торгах.

Таким чином, предметом спору у справі №755/1181/20 був захист права власності позивача на квартиру шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, а підставою позову було набуття права власності позивачем на квартиру в 2019 році та проживання відповідача в квартирі, що перешкоджає позивачу користуватись квартирою. Правовими підставами позову були ч. 1 ст.383, ч.2 ст.386, ч.1 ст.319, ст.391 ЦК України.

Представник відповідача стверджує, що звернення позивача в кінці 2024 року до відповідача з позовом про захист права власності на квартиру з такою вимогою, як усунення перешкод у користуванні квартирою, та зазначення такої підстави позову як - набуття права власності позивача на квартиру в 2019 році та проживання відповідача в квартирі, що перешкоджає позивачу користуватись квартирою, є аналогічними тим, що були предметом розгляду в справі №755/1181/20. На його думку, ніяких змін в обставинах справи протягом 2020-2-24 років не відбулось. Більш того, позивач не виявляв жодних намірів проживати в квартирі азом із відповідачем, не вчиняв дій щодо реєстрації свого місця проживання в квартирі.

Суд, вивчивши клопотання представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_2 посилався на порушення відповідачкою ОСОБА_1 його права на користування належним йому на праві власності майном - квартирою АДРЕСА_1 , і таке порушення його права полягає в тому, що відповідачка здійснює дії щодо приховування квартири, обмеження та перешкоджання у доступі до не неї, вчиняє інші незаконні дії з квартирою. Також позивач посилався на порушення відповідачкою його прав щодо встановлення порядку користування зазначеним майном, оскільки відповідач категорично відмовляється встановити такий порядок мирним шляхом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту порушених прав визначені в статтях 15, 16 ЦК України.

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили чи ухвали суду про закриття провадження у справі, постановленої між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Йдеться про те, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. При цьому, зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що "за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що "необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів..

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18 (провадження № 61-11734св19), від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19 (провадження № 61-16272св21), від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22 (провадження № 61-8140св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18 (провадження № 61-5565св23),та інших.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом, установлено, що січні 2020 року позивач ОСОБА_2 звертався до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.(справа №755/1181/20).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Вказаним рішенням ухвалено: усунути перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та зняти її з реєстраційного обліку за даною адресою. Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Гоголем Богданом Миколайовичем . Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Як вбачається з вищевказаних судових рішень, предметом спору між сторонами було усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; зняття відповідачки з реєстраційного обліку за даною адресою; виселення відповідачки з даної квартири, без надання іншого житла.

Як на підставу позовних вимог позивач посилались на те, що він, будучи власником квартири АДРЕСА_1 , 11 грудня 2019 року і до сьогодні неодноразово намагався поспілкуватися з відповідачем за адресою її реєстрації, проте двері квартири ніхто не відчиняв ні йому, ні викликаним ним працівникам поліції. Отже, хоча він і є добросовісним набувачем майна (квартири), фактично позбавлений права ним користуватися та розпоряджатися.

Таким чином, предметом спору у справі №755/1181/20 був захист права власності позивача на квартиру шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, а підставою позову було набуття права власності позивачем на квартиру в 2019 році та проживання відповідача в квартирі, що перешкоджає позивачу користуватись квартирою. Правовими підставами позову були ч. 1 ст.383, ч.2 ст.386, ч.1 ст.319, ст.391 ЦК України.

Переглядаючи цивільну справу №755/1181/20 в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, серед іншого, дійшов висновку, що відповідач має право користуватись квартирою і наявність такого права не порушує право власності позивача на квартиру. Речове право на квартиру є обтяженням права власності на квартиру позивача. Так, апеляційний суд прийняв до уваги, що позивач міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості, зокрема, про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість, та не здійснив достатньої належної обачності при придбанні спірної квартири на електронних торгах.

Аналіз матеріалів даної справи та зміст відповідних судових рішень свідчить про те, що підстави та предмет позову у справі, яка переглядається, є тотожними підставам та предмету позову у справі №755/1181/20, в якій ухвалено судове рішення, що набрало законної сили. Звернення позивача до відповідача в межах даного спору з такою вимогою, як «усунення перешкод у користуванні квартирою», та зазначення такої підстави позову як - набуття права власності позивача на квартиру в 2019 році та проживання відповідача в квартирі, що перешкоджає позивачу користуватись квартирою, є аналогічними тим, що були предметом розгляду в справі №755/1181/20.

Отже, вже існує рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно матеріалів даної судової справи, позивач не вказує на нові обставини, які з`явились після ухвалення остаточного рішення у справі №755/1181/20, будь-яких нових доказів не надає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В зв`язку з наведеним клопотання представника відповідача про закриття провадження підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 12, 206, 255, 256, ст. 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гоголя Богдана Миколайовича про закриття провадження у справі, - задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Київ), про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном та вселення, - закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складений 16 березня 2026 року.

Суддя І.В.Коваленко