РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку квартири, виплату грошових коштів в рахунок відшкодування вартості частки квартири, поділ частки квартири, стягнення упущеної вигоди, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку квартири, виплату грошових коштів в рахунок відшкодування вартості частки квартири, поділ частки квартири, стягнення упущеної вигоди, стягнення судових витрат.

В судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, з врахуванням додаткових пояснень у справі та припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; виплатити ОСОБА_3 в рахунок відшкодування вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 347 558,07 (триста сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 07 копійок) грн., які внесені позивачами на депозитний рахунок Рівненського міського суду Рівненської області; поділити 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , шляхом визнання права власності на цю частину квартири за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках по 1/6 частині за кожним відповідно; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майнову шкоду у вигляді упущеної вигоди в сумі по 20 377,78 грн. кожному та понесені ними в рівних частинах судові витрати, які складаються з судового збору, вартості будівельно-технічної експертизи та витрат на правничу допомогу.

В судове засідання позивачі не з`явились.

В судове засідання відповідач не з`явилась, однак подала до суду письмовий відзив на позов, який просила приєднати до матеріалів справи та рахувати викладені в ньому доводи її офіційною позицією по даній справі. Розгляд даної справи проводити в її відсутності, оскільки за станом свого здоров`я не може особисто прийняти участь в судовому процесі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Дану квартиру сторони успадкували в рівних частинах на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори 04 березня 2020 року та зареєстрованим в реєстрі за №2-104.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2 червня 2021 року, посвідченого Пуховою Н.Ю., державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-166 вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 4 березня 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №2-104, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , 1938 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 1/3 частка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 1/3 частка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_4 , РНОКПП не видавався 1/3 частка. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_1 , належної померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Квартира житловою площею 20,4 кв.м., загальною площею 35,9 кв.м., складається з однієї жилої кімнати. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири не видано. Право власності на 1/3 частку квартири підлягає державній реєстрації.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2 червня 2021 року, посвідченого Пуховою Н.Ю., державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-167 вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Першою рівненською державною нотаріальною конторою 4 березня 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №2-104, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , 1938 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 1/3 частка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 1/3 частка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_4 , РНОКПП не видавався 1/3 частка. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_1 , належної померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Квартира житловою площею 20,4 кв.м., загальною площею 35,9 кв.м., складається з однієї жилої кімнати. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири видано ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири не видано. Право власності на 1/3 частку квартири підлягає державній реєстрації.

З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідачки по справі, адресованої державному нотаріусу першої Рівненської державної нотаріальної контори Пуховій Н.Ю., складеної 23 березня 2021 року та посвідченої Лавренюк Т.Г., приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області (особу Лядецької М.І., яка підписала документ, встановлено, її дієздатність перевірено) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , останнім місцем проживання якого/ї/ було АДРЕСА_5 . Інших спадкоємців передбачених ст.ст.1241,1261 ЦК України немає. Повідомляє, що спадщину після померлого вона приймає.

З дослідженого в судовому засіданні Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259616736, сформованого 02.06.2021 вбачається, що квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальна площа (кв.м): 35,9, житлова площа (кв.м): 20,4, однокімнатна, за адресою АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-166, виданий 02.06.2021, видавник: Пухова Н.Ю., державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори, належить на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/3 ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , країна громадянства : Україна.

З дослідженого в судовому засіданні Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259633968, сформованого 02.06.2021 вбачається, що квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальна площа (кв.м): 35,9, житлова площа (кв.м): 20,4, однокімнатна, за адресою АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-167, виданий 02.06.2021, видавник: Пухова Н.Ю., державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори, належить на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/3 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , країна громадянства : Україна.

З дослідженої в судовому засіданні Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401781173 від 31.10.2024 вбачається наступна інформація: квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальна площа (кв.м): 35,9, житлова площа (кв.м): 20,4, однокімнатна, за адресою АДРЕСА_5 ; ПРАВО ВЛАСНОСТІ:

-на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-84,

виданий 15.03.2023, видавник: державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори Костюкова О.О., належить на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/3 ОСОБА_3 , причина відсутності РНОКПП: особа не має коду у зв`язку з релігійними переконаннями;

-на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-167,

виданий 02.06.2021, видавник: Пухова Н.Ю., державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори, належить на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/3 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

-на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-166,

виданий 02.06.2021, видавник: Пухова Н.Ю., державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори, належить на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/3 ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Тобто, сторони по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в розмір по 1/3 частці кожен.

У зв`язку з непорозуміннями, які виникли між сторонами по справі, на даний час вони не можуть вільно та на власний розсуд, як співвласники користуватись належною кожному 1/3 частою спірної квартири, що, в свою чергу, унеможливлює розв`язання питання щодо порядку користування спільним майном в добровільному порядку.

Як зазначила представник позивачів, з метою об`єктивного розв`язання даного спору позивачами замовлено проведення будівельно-технічної експертизи квартири АДРЕСА_1 з приводу можливого поділу/виділу/відшкодування в натурі вказаної квартири.

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 11 вересня 2024 року №31/06-2024, проведеного судовим експертом Медведєвим С.О., що має вищу будівельно-технічну освіту, експертну кваліфікацію за спеціальностями: 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів (свідоцтво №98-23/11 від 07.12.2023, видане МЮ України, термін дії свідоцтва до 07.12.2026), 10.10. «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд» (свідоцтво №99-23/П від 07.12.2023, видане МЮ України, термін дії свідоцтва до 07.12.2026) стаж експертної роботи з 2023 року та відповідно до вимог ст.70 та ч.2 ст.102 КПК України експерт про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.384 та 385 КК України попереджений (на підставі заяви АБ «Оксани Томашевської» проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ майна в натурі) вбачається що: 1. Здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як передбачено п.6 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами), не вбачається технічно можливим. 2. На розгляд суду пропонується технічно можливий варіант поділу/виділу/відшкодування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що розроблений без відступу від ідеальної частки співвласників із зазначенням: - розміру часток по вартості, що становлять приміщення квартири АДРЕСА_6 багатоквартирного житлового будинку, які пропонується виділити; - розміру компенсації у зв`язку з відхиленням від розміру часток співвласників, викладені у дослідницькій частині таблиці: Варіант 1 з якого вбачається таблиця компенсації за кВ.м. квартири АДРЕСА_1 :

Співвласники:

- ОСОБА_2 , частка:

АДРЕСА_7 , вартість частки, грн.: 347558,07;

- ОСОБА_1 , частка:

АДРЕСА_7 , вартість частки, грн.: 347558,07;

- ОСОБА_3 , частка: 1/3, площа квартири: 11,96666667,

Вартість 1кв.м., грн.: 29043,85, вартість частки, грн.: 347558,07.

Загальна вартість квартири, грн.: 1042674,21.

У поданому до суду письмовому відзиві на позовну заяву, відповідачка, зокрема зазначила, що ознайомившись із позовною заявою, вона бажає скористатися своїм право подання відзиву на неї, а саме щодо позовних вимог про припинення права власності, виплату компенсації за частку в квартирі та поділ 1/3 частки між позивачами то вона заявляє суд про їх визнання та не заперечила проти того, щоб суд дані вимоги задовільнив в своєму рішенні. Однак, частково не погодилась на викладені у позовній заяві обставини, на які позивачі посилаються в обґрунтування вимог.

Крім того, в частині запропонованої їй компенсації в сумі 347558,07 грн. то дану суму вона вважає неактуальною, оскільки висновок експерта датований 11.09.2024 року і визначена ним ціна не відповідає дійсній ринковій ціні частки квартири на даний час. Однак, в неї відсутні моральні і психологічні підстави для того, щоб оспорювати розмір компенсації та ставити питання про призначення нової судової оціночної експертизи вартості нерухомого майна. А тому вона погоджується із сумою, перерахованою позивачами на депозитний рахунок суду.

З досліджених в судовому засіданні квитанцій №3 від 01.08.2025 та №4 від 01.08.2025 вбачається, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожним було внесено грошові кошти в розмірі 175279,10 грн. (отримувач: Рівненський міський суд Рівненської області, рахунок отримувача UA0010559, код отримувача: 26259988; надавач платіжний послуг отримувача: 820172 Державна казначейська служба України, м.Київ) призначення платежу: Відшкодування Вартості частки у спільному майні, ст.365 ЦК України, за позовом ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 . Всього на суму 350558,20 грн.

Фактично, розмір депозиту внесений позивачами (за виключенням судового збору банку в сумі 3000,00 грн. (по 1500,00 грн. за кожну оплату) становить 347558,20 грн.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1-3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.14 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в так. У протилежному випадку, може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.

Під час розгулу справи судом було встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки та виникають непорозуміння з приводу користування спірною квартирою у зв`язку з чим спільне володіння і користування нею є неможливим; припинення права власності відповідачки на вказану квартиру не завдасть шкоди інтересам іншим співвласникам позивачам по справі. Крім того, сама відповідачка визнала та не заперечила про припинення нею право власності на частку квартири, виплату їй компенсації за частку квартири, котра внесена позивачами на депозитний рахунок суду при подачі позову до суду, та відповідно подальшого розподілу частки між ними. Однак з тих підстав, що сторони не досягли певної згоди у добровільному порядку, вирішити дане питання без суду виявилось не можливим.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивачів в частині припинення права власності відповідачки ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ; виплату ОСОБА_3 в рахунок відшкодування вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 347558,07 грн., котрі внесені позивачами на депозитний рахунок Рівненського міського суду при подачі позову до суду та поділ 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на цю частку за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках по 1/6 частині за кожним є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачкою та такими, що підлягають до повного задоволення.

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди в сумі по 20377,78 грн. кожному слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди.

За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-64гс11, постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №908/2261/17, від 31.07.2019 у справі №910/15865/14.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц).

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди як форма цивільно-правової відповідальності застосовується з метою захисту порушених (невизнаних) цивільних прав й інтересів, та полягає у відшкодуванні правопорушником вартості майнової вигоди, яку потерпіла особа могла б мати, якби її суб`єктивне право не було порушеним (невизнаним).

Справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішення порушення прав кредитора не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним (постанова ВС від 10 листопада 2022 року, справа №910/7511/20).

Відповідно до ст.22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Такі правові висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року в справі №922/3928/20.

При подачі позовної заяви до суду позивачами не було долучено будь-яких письмових доказів на підтвердження позовної вимоги в цій частині, зокрема письмових доказів про реальну можливість отримання позивачами відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача, а лише викладено розрахунок упущеної вигоди, розрахований позивачами на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивачів майнової шкоди у вигляді упущеної вгоди в сумі по 20377,78 грн. кожному не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачами було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3749,42 грн., а саме по 1874,71 грн. кожним з позивачем.

Крім того, з дослідженого в судовому засіданні рахунку-фактури №53 від 29.08.2024 року вбачається, що за послуги по проведенню робіт/послуг з судової експертизи, щодо питання: «яка ринкова вартість квартири; яка вартість части кожного власника квартири; чи технічно можливий поділ/розподіл квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_5 ?» визначено вартість 12000,00 грн.

З дослідженої в судовому засіданні платіжної інструкції 0.0..1 від 11.09.2024 вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_6 12000,00 грн. Призначення платежу: оплата за рахунок-фактуру 53 від 29.08.2024р.

Тому, враховуючи вищевикладене та те, що оскільки рішення прийнято на користь позивачів, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачів пропорційно сплачених сум.

При цьому, суд враховує, що оскільки проведення судової експертизи було проведено та стосувалась всіх учасників даної справи, а саме позивачів та відповідачки, тому сплачені за експертизу кошти в розмірі 12000,00 грн. підлягають розподілу між трьома (на день проведення експертизи) співвласниками квартири, а саме по 4000,00 грн. за кожним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,18,12,133,134,137,263-265,268, 273,354 ЦПК України, ст.ст.15,16,22,316,317,319,321,355,358,361,364,365,611 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку квартири, виплату грошових коштів в рахунок відшкодування вартості частки квартири, поділ частки квартири, стягнення упущеної вигоди, стягнення судових витрат задоволити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями, зареєстрованій АДРЕСА_8 в рахунок відшкодування вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 347 558,07 (триста сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 07 копійок) грн., які внесені позивачами на депозитний рахунок Рівненського міського суду Рівненської області.

Здійснити поділ 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , шляхом визнання права власності на цю частину квартири за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках по 1/6 частині за кожним відповідно.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями, зареєстрованої АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1874,71 грн. та витрати за проведення судової експертизи в розмірі 4000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями, зареєстрованої АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1874,71 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди у вигляді упущеної вимоги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями, зареєстрована АДРЕСА_8

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов