Провадження № 2/337/536/2026
11 березня 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерука І.Г.
з участю секретаря Роман Д.В.
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» через систему «Електронний суд» звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом в розмірі 100000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що спір у даній справі виник із Договору про надання коштів за умовами споживчого кредиту № 1275751 від 01 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Відповідачем.
01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та Відповідачем було укладено договір споживчого кредиту № 1275751. Цей договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 1275751, здійснювалося поповненням банківської картки № НОМЕР_1 компанією ТОВ «ПЕЙТЕК», яка має відповідний дозвіл та на підставі Договору № 03052022-1 від 03.05.2022. з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ».
Протягом дії договору нараховані відсотки за користування кредитом, які Відповідачем не погашені. Станом на дату звернення до суду, Відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 1275751 від 01.02.2024 року у розмірі 100000 грн.
В подальшому 18 грудня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передала право вимоги за кредитним договором № 1275751 від 01.02.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року.
На підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2025 року справу передано до Солонянського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю.
На підставі ухвали Солонянського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2025 року справу передано до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю.
На підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 року справу передано до Заводського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.
На підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2025 року справу передано до Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.
25.12.2025 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2025 року витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунку за картою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) виписку розширену із зазначенням контрагента.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2026 року витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» по рахунку за карткою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) виписку розширену із зазначенням контрагента за період з 01 лютого 2024 року по 04 лютого 2024 року включно.
11.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» представником позивача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» - Калачик В.В. надано додаткові пояснення у справі.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2026 року відмовлено у задоволенні заяви представниці позивача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» - Сластнікової Людмили Вадимівни про забезпечення позову.
Представник позивача «УМ ФАКТОРИНГ» - Калачик В.В. надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки листом рекомендованою кореспонденцією на адресу ВПО відповідачки, шляхом розміщення оголошення про час і місце розгляду справи на офіційному веб-порталі суду, шляхом доставки електронного документу - судової повістки до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, будь яких заяв не надала.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності сторін.
У суду є підстави для ухвалення заочного рішення, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів,
01.02.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1275751 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort».
Договір підписаний відповідачкою шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором X558.
З алгоритму укладення електронного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто введення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Наведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису).
Відповідачкою 01.02.2024 року підписано шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором X558 паспорт споживчого кредиту, Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1275751 від 01.02.2024 року - Графік платежів, та Додаток 2 до договору - Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг.
Таким чином, суд доходить висновку, що договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1275751 від 01.02.2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України. Підстав вважати, що договір укладений з порушенням вимог Закону Україну «Про електронну комерцію» немає.
Суд вирішуючи спір по суті, перш за все враховує принципи презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) - кредитного договору сторін, підписаного сторонами без зауважень (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у справі зустрічного позову про визнання недійсними договору не заявляв, також у матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання договору сторін недійними) та обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до наданої суду, на виконання ухвали від 25.12.2025 року, інформації, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в Банку не емітовано карту № НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) належить платіжна картка № НОМЕР_3 .
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
18.12.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено Договір факторингу № 18/12/24 Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає (передає) Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до Боржників, придбаних від Клієнта за цим Договором в порядку, визначеному чинним Законодавством. Підписанням цього Договору Клієнт запевняє, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників,
Відповідно до Витягу із Акту приймання - передачі реєстру боржників від 18.12.2024 року до Договору Факторингу № 18/12/24 від 18.12.2024 року, Додаток №2 до Договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 року, ТОВ «УМ Факторинг» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором № 1275751 від 01.02.2024 року в загальній сумі 100000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Суду не надано доказів, що відповідачка взяті на себе договірні зобов`язання належним чином виконала, отримані кредитні кошти сплатила ТОВ «Селфі Кредит» або ТОВ «УМ Факторинг».
Таким чином, суд погоджується із доведеністю вимог позову про стягнення заборгованості за договором № 1275751 від 01.02.2024 року, оскільки фактор не має права вимагати від боржника суму боргу більшу ніж він отримав за переданим правом вимоги.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: Договір № 141 про надання правової допомоги від 29.01.2025 р. укладений між Адвокатським бюро «Остащенко» та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ», Додаткову угоду №1 до Договору №141 про надання правової допомоги від 29.01.2025р. відповідно до якої встановлено, що гонорар Адвокатського бюро за надання правової допомоги складає: 1 година надання правової допомоги (опрацювання, аналіз, складання, написання документів та ін.) 1500 гривень; участь в одному судовому засіданні (в тому числі, якщо засідання не відбулось, в тому числі якщо не відбулось ВКЗ) 1000 гривень; отримання процесуального документа в суді 1000 гривень; ознайомлення з матеріалами справи 1500 гривень за годину, Акт виконаних робіт від 16.03.2025 р., відповідно до якого в процесі надання правової допомоги Клієнту по боржнику - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адвокатським бюро надана наступна правова допомога, гонорар за яку склав 6000 гривень, платіжна інструкція № 301 від 17.03.2025 року на суму 6000 грн.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Виходячи з того, що відповідачкою, на яку покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги, не надано клопотання про зменшення таких витрат або доказів їх неспівмірності, враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивач підтвердив надані йому адвокатські послуги належними засобами доказування на суму 6000 грн., суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений платіжною інструкцією № 567 від 28.07.2025 року судовий збір у розмірі 2422,4 грн.
Керуючись ст. 89, 137, 141, 229, 247, 263, 264, 279-289, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне найменування або ім`я сторін та інших учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя: І.Г.Кучерук