Провадження №22-ц/812/435/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №474/957/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Врадіївський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Сокола Федора Григорійовича у приміщенні цього суду 20 листопада 2025 року, повне судове рішення складено 26 листопада 2025 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», Товариство) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 12 травня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою було укладено електронний договір №739, за умовами якого відповідачці були надані кредит у сумі 2000 грн строком на рік. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування кредиту у наступному розмірі: а)2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 14.в. У разі порушення зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів, сторони передбачили відповідальність у виді пені у розмірі 1% від неповернутої частини суми кредиту та процентів за кожен день прострочення. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема - за договором №739. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за договором № 739. 29 червня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та відповідачкою був укладений електронний договір №6511390, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5000 грн 10 коп., а позичальник зобов`язався повернути використану суму кредиту в строк та сплатити проценти, нарахування яких здійснюється за кожен день користування з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту, строком до повного виконання зобов`язань, але не більше одного календарного року. Сторонами у договорі також погоджені умови пролонгації. 27 серпня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір №27/08-01, за яким ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за договором №6511390. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами, у т.ч. за договором №6511390. Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість:

1) за кредитним договором №739 - в сумі 38710 грн. 80 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 2000 грн та заборгованість за процентами станом на дату відступлення права вимоги - 36710 грн 80 коп.;

2) за кредитним договором №6511390 в сумі 8621 грн 21 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 5000 грн 10 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3218 грн 25 коп.; 328 грн 48 коп. - інфляційні збитки; 74 грн 38 коп. - 3 % річних.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість, а також 2422 грн 40 коп. судового збору та витрати, понесені на правову допомогу, у розмірі 16000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що відповідачкою були здійсненні будь-які дії, спрямовані на продовження строку надання кредитного договору. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, зроблено висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними. Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 3218 грн 25 коп. та 36710 грн 80 коп. не є співрозмірною сумі кредитів 5000 грн та 2000 грн за договорами відповідно, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитними договорами. За умовами переданого реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року датою закінчення договору №739 є 27 травня 2021 року. За умовами переданого реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року датою закінчення договору №6511390 є 14 липня 2021 року. Таким чином позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто: за договором №739 - до 27 травня 2021 року, за договором №6511390 - до 14 липня 2021 року. Відтак за відсутності розрахунків заявленої заборгованості позивач не довів розмір цієї заборгованості, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн, то із урахуванням складності справи, яка віднесена до категорії малозначних, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, відповідачка вважає, що підготовка цього позову не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката,а тому ця сума є завищеною та належним чином не обґрунтована і не може підлягати задоволенню.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року позовні вимоги Товариства задоволені частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»:

1) заборгованість за кредитним договором №6511390 від 29 червня 2021 року станом на 25 вересня 2025 року у загальній сумі 8621 грн 21 коп., з них: 5000 грн 10 коп. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 3218 грн 25 коп. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 328 грн 48 коп. - інфляційні збитки; 74 грн 38 коп. - 3% річних;

2) заборгованість за договором про надання фінансових послуг №739 від 12 травня 2021 року, станом на 25 вересня 2025 року, у загальній сумі 13860 грн., з них: 2000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 11860 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за договором про надання фінансових послуг №739 від 12 травня 2021 року станом на 25 вересня 2025 року в сумі 24850 грн 80 коп. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати: судовий збір в сумі 1150 грн 64 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1271 грн 76 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн покладено на позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Рішення суд мотивував тим, що належними, достатніми та достовірними доказами у справі доведено факт укладення в електронній формі між відповідачкою та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» кредитного договору № 6511390 від 29 червня 2021 року та відповідачкою з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - договору № 739 про надання фінансових послуг від 12 травня 2021 року, отримання відповідачкою кредитних коштів згідно їх умов та не виконання зобов`язань щодо їх повернення, а також перехід до позивача.

Щодо кредитного договору № 6511390, укладеного з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс», суд вважав, що первісний кредитор правомірно нарахував відповідачці проценти згідно пунктів 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 кредитного договору в межах погодженого сторонами строку кредитування, з врахуванням його автоматичної пролонгації, за ставками 0,0010% та 4,95%, а відтак позов в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 6511390 підлягає повному задоволенню.

Щодо договору № 739, укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», суд виходив з того, що первісний кредитор позичальниці у період з 12 травня 2021року до 30 листопада 2021 року нарахував 2000 грн. боргу за тілом кредиту та 11860 грн. боргу за процентами, тобто проценти були нараховані в межах граничного строку дії договору, тому відхилив посилання відповідачки на неправильність нарахування процентів після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту (16 днів), при продовженні фактичного користування нею кредитними коштами не є слушними, оскільки саме такі умови погоджені сторонами, зокрема, шляхом прийняття цієї пропозиції відповідачкою та підписання нею таких умов договору, тому в цій частині задовольнив позовні вимоги.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд врахував предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті № 13 про надання юридичної допомоги, а також засад розумності, справедливості та співмірності часткове задоволення позову на 47,50% і дійшов висновку про стягнення з відповідачки судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді у сумі 7000 грн. судового збору в сумі 1150 грн. 64 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру заборгованості та судових витрат, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:

- стягнути заборгованість за договором №739 у сумі 2640 грн (тіло + % в межах строку кредитування);

- стягнути заборгованість за договором №6511390 у сумі 6902 грн 96 коп. (тіло + % в межах строку кредитування + ст. 625 ЦК);

- стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі від 1000 грн до 1500 грн.;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовити та здійснити перерозподіл судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково погодився з розрахунком заборгованості за кредитним договором №739, за яким нараховано відсотки за 1 рік, проігнорувавши погоджений сторонами строк кредитування у 16 днів, ототожнивши поняття «строк дії договору» (п. 1.9 Договору - 1 рік) та «строк кредитування» (графік платежів - 16 днів). На думку відповідачки, встановлення в договорі строку його дії до повного виконання зобов`язань або на 1 рік не змінює того факту, що сторони погодили повернення коштів через 16 днів. Вважає, що за кредитним договором №739 її заборгованість складає 2600 грн., з яких 2000 грн тіло кредиту та 640 грн відсотки за 16 днів. Щодо розрахунку боргу за договором №6511390 відповідачка вказує, що як позивач так і суд допустили подвійне стягнення заборгованості. Так, у позовній заяві ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» нарахувало інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України (328 грн 48 коп. та 74 грн 38 коп.). Цим самим позивач визнав, що зобов`язання є простроченим, а строк кредитування закінчився. Однак, одночасно з санкціями за статтею 625 ЦК, які нараховуються після закінчення строку, позивач нарахував, а суд стягнув 3218 грн 25 коп. договірних відсотків. На думку відповідачки, заборгованість за кредитним договором №6511390 складає 6902 грн 96 коп., з яких: 5000 грн. тіло кредиту; 1500 грн відсотки за 15 днів; 402 грн 86 коп. інфляційні та 3% річних. Крім того, відповідачка вважає, що враховуючи реальний обсяг надання правничої допомоги позивачу, сума судових витрат повинна дорівнювати 1000 грн 1500 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її безпідставність та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону не повною мірою.

Суд першої інстанції встановив і таке вбачається з матеріалів справи, що 12 травня 2021року ОСОБА_4 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ «Служба миттєвого кредитування») із заявою-анкетою (додаток № 1 до кредитного договору), підписаною електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y7, у якій зазначила, що вона, ознайомившись з примірним кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті, та погоджуючись із ними, просить товариство надати їй кредит на особисті потреби у розмірі 2000 грн.

Того ж дня між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_5 укладено договір про надання фінансових послуг № 739 (а.с. 22-24), який підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y7. За умовами цього договору (пункти 1.1, 1.3, 1.4, 1.4.1, 1.4.2, 1.10, 2.1.1.7, 3.3, 4.2, 4.3, 4.12) товариство надає позичальникові кредит у сумі 2000 грн., орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступних розмірах: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 14.в. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплату. В разі якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Позичальник сплачує комісію за надання, обслуговування і повернення кредиту, у тому числі за юридичне оформлення у розмірі 280 грн. Сторони погодили, що у всіх відносинах між ними у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію». Вони ж у договорі погодили строк позовної давності - 10 років.

За умовами пункту 1.9 договору № 739 його сторони визначили граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) - 1 рік.

У графіку платежів (додаток № 2 до договору № 739), підписаному відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y7, зазначено дата видачі кредиту/дату платежу 12 травня 2021 року 27 травня 2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді - 16, суму кредиту 2000 грн., проценти - 640 грн., реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту (а.с. 25).

У довідці від 01 серпня 2025 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомило ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що на підставі укладеного між вказаними товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було здійснено переказ грошових коштів: номер карти НОМЕР_1 , власник карти - КБ «ПриватБанк», час запиту 12 травня 2021 року 12:07:46, номер договору від кредитора - 739, сума - 2000 грн. (а.с. 37).

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) та ТОВ «Вердикт капітал» (фактор) було укладено договір факторингу № 1-12, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60183678 грн. 63 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування, прийняти права грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржниками.

Відповідно до умов цього договору факторингу з дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (у тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь якій третій особі. Право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (пункти 2.3, 2.5 договору факторингу № 1-12).

Водночас у розділі 1 договору факторингу № 1-12 його сторони визначили наступні терміни, зокрема: право вимоги - це право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

03 грудня 2021 року сторони договору факторингу № 1-12 провели фінансування згідно платіжного доручення № 307600018 та підписали акти приймання-передавання реєстру боржників (у т.ч. в електронному вигляді) (додатки № 2 та № 4).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 (додаток № 3) та витягу з нього під порядковим номером 4772 значиться боржниця ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_2 , кредитний договір № 739, сума боргу - 2000 грн. (тіло) та 11860 грн. (проценти).

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило належне йому на підставі договору факторингу № 1-12, укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», право вимоги новому кредитору - ТОВ «Коллект центр», а ТОВ «Коллект центр» набуло право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до договору (реєстри боржників), за договорами позики (кредитними договорами). Право вимоги вважається відступленим (переданим) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором у день належного підписання акту приймання-передачі реєстру боржників у друкованому вигляді.

10 січня 2023 року сторони договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 4) та 28 лютого 2023 року підписали акт зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (додаток № 3) та витягу з нього під порядковим номером 33031 значиться боржниця ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_2 , кредитний договір № 739, сума боргу 2000 грн. (тіло) та 38710 грн. 80 коп. (проценти).

29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» із заявкою на отримання кредитів та встановлення ділових відносин із товариством (а.с. 20).

29 червня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 6511390 (далі по тексту - Договір № 6511390), за умовами якого (пункти 1.1-1.6) кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти на умовах встановлених договором, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах та в порядку встановленому договором. Тип кредиту - фіксований кредит. Розмір кредиту - 5 000 грн. 10 коп. Кредит надається строком на 15 днів (основний строк, строк «А»). Термін кредиту (дата повернення кредиту) 14 липня 2021 року. З першого по п`ятнадцятий день позичальник сплачує проценти за кожен день строку користування кредитом у розмірі 0,0010% (а.с. 17-18).

Сторони домовилися, що у разі невиконання позичальником у повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів згідно пункту1.6 та повернення кредиту у визначений пунктом 1.5 термін (після спливу строку «А») загальний строк надання кредиту може бути автоматично продовжений (пролонгований). У такому разі строк надання кредиту автоматично пролонгується на строк 13 календарних днів (строк «Б», пролонгований строк), а зазначена у пункті 1.5 договору дата повернення кредиту продовжується на відповідну кількість днів. Під час пролонгованого строку (строку «Б») позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 4,95% від суми кредиту за кожен день пролонгованого строку (пункт 1.7 договору № 6511390).

Згідно з пунктом 1.8 договору № 6511390 строк надання кредиту може бути продовжений та змінена дата повернення кредиту (пункт 1.5 або з урахуванням пролонгації та подовжень згідно пунктів 1.7, 1.8) також у разі вчинення позичальником певних дій, визначених у пунктах 1.8.1, 1.8.2, 1.8.3, 1.8.4, 1.8.5 договору.

Тип процентної ставки - фіксована. Строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше 1 календарного року. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 0,37% та орієнтовна загальна вартість кредиту - 5000 грн. 85 коп. У випадку настання умов, визначених пунктом 1.7 договору (автоматична пролонгація договору на 13 днів) орієнтовна реальна процентна ставка складає 839,04% та орієнтовна загальна вартість кредиту - 8218 грн. 41 коп. (пункти 1.11 - 1.13 договору № 6511390).

Кредит надається у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом видачі готівки з каси кредитора або шляхом перерахування на банківську карту позичальника. Реквізити банківської картки позичальника для перерахування кредиту НОМЕР_3 (пункти 2.1, 2.3 договору № 6511390).

Кредитор має право відступати свої права за цим договором на користь третіх осіб у будь-який час без згоди позичальника (пункти 3.2.4 договору № 6511390).

У розділі 5 договору № 6511390 позичальник підтвердив свою обізнаність та згоду з усіма умовами договору, Правилами надання коштів у позику, у т.ч. на умовах фінансового кредиту, та підтвердив, що йому надана вся інформація згідно частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію». Кредитодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіку платежів (додаток № 1).

Договір № 6511390 підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором В-375939.

Також 29 червня 2021 року позичальник підписала електронним підписом - одноразовим ідентифікатором В-375939 паспорт споживчого кредиту ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» умови щодо порядку та умов надання кредиту, процентної ставки, строку кредитування, аналогічні умовам викладеним у кредитному договорі № 6511390. У цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У графіку платежів (додаток № 1 до договору № 6511390), підписаному відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором В-375939, зазначено дата видачі кредиту/дату платежу 29 червня 2021 року 14 липня 2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді - 15, суму кредиту - 5000 грн. 10 коп., проценти - 0 грн. 75коп., реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту.

Згідно з довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» ним на підставі договору № 37615055-1_21/08/18 про надання послуг з переказу грошових коштів укладеного з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» підтверджено успішність здійснення операції: № 419850549, дата 29.06.2021р., призначення платежу - видача кредиту згідно договору № 6511390, сума - 5 000 грн. 10 коп., номер карти НОМЕР_3 , банк отримувача ПриватБанк (а.с. 36).

27 серпня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір № 27/08-1 про відступлення права вимоги (а.с. 41-42), відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 6.2.3 якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (право вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (додаток № 1) укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог кредитора за кредитними договорами. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту повної сплати новим кредитором компенсації за придбання (відступлення) прав вимог встановленої у п. 7.1 договору.

27 серпня 2021 року між сторонами договору № 27/08-1 про відступлення права вимоги було підписано акт приймання-передачі реєстру боржників та 27 серпня 2021 року (а.с. 43) згідно платіжного доручення № 279710001 ТОВ «Вердикт капітал» сплатило на користь ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» кошти в рахунок ціни придбання права грошової вимоги за договором № 27/08-1.

У реєстрі прав вимоги № 1 від 27 серпня 2021 року до договору № 27/08-1 під порядковим номером 1560 значиться боржник ОСОБА_1 , номер договору 6511390, сума боргу - 5000 грн. 10 коп. (тіло) та 3218 грн. 25 коп. (проценти) (а.с. 44-45).

10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект центр» було укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило належне йому на підставі договору факторингу № 27/08-1, укладеного з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» право вимоги новому кредитору - ТОВ «Коллект центр», а ТОВ «Коллект центр» набуло право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до договору (реєстри боржників), за договорами позики (кредитними договорами). Право вимоги вважається відступленим (переданим) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором у день належного підписання акту приймання-передачі реєстру боржників у друкованому вигляді.

10 січня 2023 року сторони договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 4) та 28 лютого 2023 року підписали акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 54, 55).

Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (додаток № 3) та витягу з нього під порядковим номером 95690 значиться боржниця ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , кредитний договір № 6511390, сума боргу - 5000 грн. 10 коп. (тіло), 3218 грн. 25 коп. (проценти), 402 грн. 86 коп. - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України (а.с. 7).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

В силу частину 1 статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що Договір № 739 від 12 травня 2021 року та Договір№ 6511390 від 29 червня 2021 року були вчинений в електронній формі.

Тому на ці договори поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як встановив суд першої інстанції, Договір № 739 від 12 травня 2021 року та Договір№ 6511390 від 29 червня 2021 року були укладені позичальником ОСОБА_1 дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та підписано шляхом накладення електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів, які були надісланий на її номер мобільний телефону.

Відповідачка не заперечує факт укладання вказаних договорів та отримання на їх виконання коштів, натомість в апеляційній скарзі її представник заперечує правильність розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

З урахуванням викладених вище встановлених судами обставин справи, положень закону, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту укладання відповідачкою договорів № 739 та № 6511390.

Щодо переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами.

Так, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)).

Тобто одним з видом правонаступництва (переходу прав юридичної особи) є сингулярне правонаступництво, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

У такому разі новий кредитор має підтвердити наявність підстав для переходу до нього від первісного кредитора певного обсягу прав, надавши відповідні докази.

Надавши укладений 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) та ТОВ «Вердикт капітал» (фактор) договір факторингу № 1-12, укладений 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект центр» договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладений 27 серпня 2021 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» договір № 27/08-1 про відступлення права вимоги, укладений 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, акти прийому-передачі реєстру боржників та витяги з реєстрів боржників до цих договорів із зазначенням прізвища боржника ОСОБА_3 , укладених нею кредитних договорів та розмірів заборгованості, позивач довів що набув право вимоги до відповідачки, яке було відчужено первісними кредиторами, за Договором №739 та Договором №6511390, оскільки таке підтверджено належними доказами, які є достатніми для такого висновку.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідачка не надала доказів, які підтверджують повернення нею кредитних коштів та процентів за договорами № 739 та № 6511390 у розмірі та строки, передбачені ними.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, відхиливши заперечення відповідачки, яка наполягає на проведенні розрахунку заборгованості в частині нарахування процентів в межах погодженого строку кредитування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Позивач у справі, яка переглядається, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором №739 в сумі 38710 грн. 80 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 2000 грн. та заборгованість за процентами - 36710 грн 80 коп.

З матеріалів справи вбачаться, що укладений 12 травня 2021 року Договір № 739 передбачає орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (п. 1.3) та граничний строк кредитування (строком дії кредитного договору) - 1 рік (п. 1.9), а також умови нарахування процентів за різними ставками за окремі періоди користування кредитними коштами.

У договорі сторони також визначили, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступних розмірах: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 14.в. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом, на дату сплату. В разі якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

З розрахунку заборгованості за Договором № 739, виконаного ТОВ «Служба миттєвого кредитування», вбачається, що позичальниці у період з 12 травня 2021 року до 30 листопада 2021 року (203 календарних дні) нараховані відсотки: у період з 12 травня 2021 року до 27 травня 2021 року (16 днів) - за ставкою 2% в день (підпункт «а» пункту 1.4 кредитного договору); у період з 28 травня 2021 року до 10 червня 2021 року (14 днів) - за ставкою 3,64% в день (підпункт «б» пункту 1.4 кредитного договору); за період з 11 червня 2021 року до 25 червня 2021 року (15 днів) за ставкою 5,02% в день (підпункт «в» пункту 1.4 кредитного договору); за період з 26 червня 2021 року до 30 листопада 2021 року (158 календарних днів) - за ставкою 7,67% в день (підпункт «г» пункту 1.4 кредитного договору). Всього сума боргу становить: 2000 грн. - тіло кредиту та 11860 грн. - проценти. Будь які платежі на погашення заборгованості позичальницею не вносилися (а.с. 37-38).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 739, що виконаний ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», останнім донараховано боржниці ОСОБА_5 заборгованість за процентами за період з 01 грудня 2021 року (дата відступлення права вимоги від первісного кредитора) до 11 травня 2022 року, а саме: сума кредиту 2000 грн., проценти у сумі 24850 грн. 80 коп., в зв`язку з чим сума боргу за процентами становить всього 36710 грн. 80 коп.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 739, що виконаний ТОВ «Коллект центр», останнім будь-які нарахування щодо боржниці ОСОБА_5 не вчинялися.

Тобто, проценти первісним кредитором нараховані в межах граничного строку дії договору.

Отже, посилання відповідачки, зокрема в апеляційній скарзі, на неправильність нарахування процентів після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту (16 днів) при продовженні фактичного користування кредитними коштами не є слушними, оскільки саме такі умови погоджені сторонами, зокрема, шляхом прийняття цієї пропозиції відповідачкою та підписання нею таких умов договору.

Слід зауважити, що посилання в апеляційній скарзі на те, що річний строк, визначений Договором № 739 є строком дії договору, а не строком кредитування, суперечить умовам цього договору (пункт 1.9) про те, що граничним строком кредитування (строком дії кредитного договору) є 1 рік, тому нарахування процентів за користування кредитом в межах цього строку відповідає як умовам договору, так і положенням статті 1048 ЦК України.

01 грудня 2021 року первісний кредитор ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за договором факторингу відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, зокрема і відповідачки за Договором № 739, щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога), зокрема, за укладеним з відповідачкою договором № 739 в розмірі 13860 грн., що складається з 2000 грн. тіла кредиту та 11860 грн. процентів, які розраховані на підставі умов, викладених у пункті 1.4 договору, за період з 12 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року.

Тобто, за змістом укладеного договору факторингу клієнт, яким є первісний кредитор, передав факторові право грошової вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога) (розділ 1 «визначення термінів» та п. 2.1 розділу договору факторингу), тому фактор - ТОВ «Вердикт Капітал» мав право на відчуження саме вимоги до ОСОБА_1 такому ж розмірі, тому суд першої інстанції вважав, що у позичальниці мали місце законні очікування того, що з передачею первісним кредитором фактору грошової вимоги, строк виконання якої настав, підстав для додаткового нарахування процентів після цієї дати не відбуватиметься, оскільки наведені обставини надавали право новому кредитору лише на нарахування процентів виключно в порядку, передбаченому положеннями статті 625 ЦК України, тому пред`явлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості задовольнив частково у розмірі, визначеному первісним кредитором станом на 30 листопада 2021 року - у загальному розмірі 13860 грн., яка складається з 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 11860 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

З наведених вище підстав апеляційний суд не вбачає підстави для зміни такого висновку суду першої інстанції.

Щодо заборгованості Договором №6511390, то позивач просить стягнути за ним із відповідачки 8621 грн 21 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 5000 грн 10 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 3218 грн 25 коп.; 328 грн 48 коп. - інфляційні збитки; 74 грн 38 коп. - 3 % річних.

Суд першої інстанції такі позовні вимоги задовольнив повністю, відхиливши заперечення відповідачки, які є аналогічними до доводів апеляційної скарги.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні щодо позичальника ОСОБА_1 (Договір № 6511390), виготовленого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс», загальна заборгованість станом на 27 серпня 2021 року становить 8218 грн. 35 коп., з них: 5000 грн. 10 коп. - тіло кредиту та 3218 грн. 25 коп. - проценти. Проценти розраховані за період з 30 червня 2021 року по 14 липня 2021 року (15 днів) за ставкою 0,0010% відповідно до пункту 1.6 договору, що становить 0,75 грн. за вказаний період та узгоджується з графіком платежів і п. 1.13 договору щодо орієнтовної загальної вартості кредиту. Починаючи з 15 липня 2021 року і по 27 липня 2021 року (13 днів), проценти нараховані за ставкою 4,95% в день відповідно до пункту 1.7 договору щодо автоматичної пролонгації договору на строк 13 днів у випадку невиконання зобов`язань за договором, тобто 247 грн. 50 коп. в день, що становить 3217 грн. 56 коп. та узгоджується з пунктом 1.13 договору щодо орієнтовної загальної вартості кредиту у випадку настання умов, визначених пунктом 1.7 договору. Таким чином розмір процентів, нарахований у періоди, визначені пунктами 1.6 та 1.7 договору, становить 3218 грн. 31 коп., а відтак - сума боргу разом з тілом кредиту дорівнює 8218 грн. 41 коп.

У розрахунку заборгованості за Договором № 6511390, виготовленого станом на 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт капітал», зазначено, що заборгованість відповідачки складає 8621 грн. 21 коп., з яких 5000 грн. 10 коп. (тіло) та 3218 грн. 25 коп. (проценти). Також ТОВ «Вердикт капітал» нарахувало відповідачці у період з 27 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року (181 день) 3% річних - 74 грн. 38 коп., за формулою: сума боргу*процентну ставку/100%/365 кількість днів у році. Та ним же нараховані інфляційні збитки у вказаний період виходячи із індексів інфляції у вересні 2021 року - 101,20; у жовтні 2021р. - 100,90; у листопаді 2021 року - 100,80; у грудні 2021 року - 100,60; у січні 2022 року - 101,30 та у лютому 2022 року - 101,60, всього, виходячи із сукупного індексу інфляції 106,57%, в сумі 328 грн. 48 коп. (а.с. 39).

При цьому, на дату укладення кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту складала 5000 грн. 85 коп. У випадку настання умов, передбачених у п. 1.7 (автоматична пролонгація строку кредиту, строк Б) договору, орієнтовна загальна вартість кредиту складатиме 8218 грн. 41 коп. (пункт 1.13 кредитного договору).

Виходячи з умов укладеного сторонами договору суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що первісний кредитор ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» правомірно нараховував відповідачці проценти згідно пунктів 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 кредитного договору № 6511390, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування, з врахуванням його автоматичної пролонгації, за ставками 0,0010% та 4,95% у відповідні періоди.

ТОВ «Вердикт капітал», а надалі - ТОВ «Коллект центр» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором. Відповідачка в порушення умов кредитних договорів не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, процентів. А тому, суд правильно вважав доведеним правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

А відтак позов в частині стягнення з відповідачки заборгованості за Договором № 6511390 суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив повністю.

Хибними є довід апеляційної скарги про те, що суд помилково допустив нарахування одночасно процентів за користування кредитом та 3% річних за статтею 625 ЦК України, оскільки в межах погодженого сторонами кредитного договору строку кредитування відбувається нарахування процентів за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а у разі порушення строків виконання грошового зобов`язання (прострочення сплати, зокрема і платежів за процентами) настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України у вигляді нарахування 3% річних від простроченої суми, тоді як поза межами строку кредитування можливе лише застосування наслідків, передбачених статте. 625 ЦК України.

Тому у колегії суддів відсутні підстави для зміни рішення суду в частині стягнення заборгованості з відповідачки за Договором № 6511390.

За такого колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо зміни стягнутої судом першої інстанції кредитної заборгованості, натомість приймає в цій частині доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Щодо висновку суду про стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації вартості витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини 1 статті 1, частин 3 та 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів цивільної справи, яка розглядається, вбачається, що 01 липня 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (клієнт) та адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» уклали договір про надання правової допомоги №1-07/2024 (а.с. 12-13), за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 1756 від 01 серпня 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , а саме надання усної консультації, вартістю 4000 грн., та складання позовної заяви, вартістю 12000 грн. (а.с. 15). Фактичне надання перелічених послуг підтверджено актом № 13 про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року (а.с. 15).

Відповідачка у відзиві на позовну заяву заперечувала проти заявленого розміру вказаного виду судових витрат. Вказувала, що з огляду на складність справи, яка віднесена до категорії малозначних справ, її незначної складності обсягу сума заявленої позивачем компенсації вартості правової допомоги є завищеною та належним чином не обґрунтована, а тому не може підлягати задоволенню.

Суд першої інстанції, виходячи із часткового задоволення позовних вимог на 47,50%, та обсягу наданих адвокатом послуг стягнув на користь позивача 7000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу надану.

Відповідачка в апеляційній скарзі, посилаючись також на неспівмірність стягнутої судом суми правничих витрат фактичному обсягу наданих послуг з урахуванням ступеню складності справи, просить зменшити вказану компенсацію до 1000-1500 грн.

Так, 47,50% (частина задоволених позовних вимог) від 16000 грн. (заявлена позивачем сума компенсації витрат на правову допомогу) дорівнює 7600 грн. Тобто суд першої інстанції майже не врахував доводи відповідачки щодо неспівмірності заявленої позивачем суми.

Натомість, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що заявлена позивачем сума вартості послуг адвоката 16000 грн. не є співмірною зі складністю справи, оскільки спір, який розглядався, не є складним, судова практика розгляду подібних справ є сталою, обсягом робіт, з урахуванням, зокрема змісту позовної заяви, не є значним.

З урахуванням складності справи (справа не складною, виходячи зі змісту позовних вимог та заперечень відповідачки), обсягу та характеру виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), який не є значним, заперечень відповідачки щодо заявленої суми судових витрат колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача, який відповідає як складності справи та обсягу наданих правничих послуг, а також вимогам розумності та справедливості судових витрат, становить 8000 грн.

З врахуванням вимог статті 141 ЦПК України та часткового задоволення позову - на 47,50% апеляційний суд вважає, що на користь позивача з відповідачки слід стягнути 3800 грн. витрат на професійну правничу допомогу (8000х47,50%).

Тому колегія суддів приймає частково доводи апеляційної скарги в частини розподілу судових витрат та відхиляє аргументи відзиву на апеляційну скаргу в цій же частині.

За такого рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстав для його скасування в цій частині, натомість рішення суду в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу не відповідає вимогам процесуального закону, тому в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України в цій частині рішення суду підлягає зміні.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду щодо вирішення спору по суті залишено без змін, розподіл судових витрат, які покладаються у цій справі на відповідачку, не проводиться.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року змінити в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, 3800 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: І.В. Лівінський

Ж.М. Яворська

_________________________________________

Повна постанова складена 13 березня 2026 року