Справа №932/4630/23
Провадження №2/932/1364/23
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16 березня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді Ярощук О.В.

за участі секретаря судового засідання Фещенко К.О.

представника позивача Шашло Д.С., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі Позивач) 17.05.2023 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про стягнення боргу за договором позики.

Прохав суд стягнути із Відповідача на свою користь суму заборгованості за розпискою від 15.02.2022 у розмірі 2 353 123,66, із яких 804 510 грн сума основного боргу, 1 535и464,50 пеня, 13 149,16 грн 3% річних.

Та понесені судові витрати у розмірі 13 420 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 лютого 2022 року надав Відповідачу у борг грошові кошти у сумі 656 316,50 грн, що згідно курсом НБУ станом на 15.02.2022 еквівалентно 23 000 доларів США.

Згідно із пунктом 3 Договору, позика за цим договором повертається у загальній сумі 656 316, 50 грн, але у будь-якому випадку не менше суми у гривні, що еквівалентна 23 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики, наступними частинами:

-142 677,50 грн, але у будь-якому разі не менше суми у гривні, що буде еквівалентна 5 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики у строк до 31.03.2022;

- 142 677,50 грн, але у будь-якому разі не менше суми у гривні, що буде еквівалентна 5 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики у строк до 31.10.2022;

- 370 961,50 грн, але у будь-якому разі не менше суми у гривні, що буде еквівалентна 13 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики у строк до 31.12.2022.

Відповідач власноручно написав розписку. Однак станом на дату звернення до суду із указаною позовною заявою, борг Відповідач не повернув.

Справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження із повідомленням сторін. Окрім іншого, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву на позов.

Щодо належного повідомлення відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Суд у судові засідання викликав Відповідача, у т.ч. шляхом розміщення оголошення на Судовій владі України, однак останній не вжив заходів, щоб отримати судову кореспонденцію за місцем реєстрації. Рекомендовані повідомлення повернулися до суду як не вручені.

Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення Відповідача щодо розгляду справи, яка стосується його безпосередньо.

Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему.

Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за не надсилання заявнику відповідних документів.

Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, заяв чи клопотань до суду не подавав.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення у справі.

У судовому засіданні 17.02.2026 суд перейшов на стадію ухвалення рішення, та визначив дату проголошення рішення 25.02.2026. Водночас, враховуючи, що суддя перебувала на лікарняному, проголошення рішення було перенесено на 16.03.2026.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 15 лютого 2022 року Відповідачем було власноручно підписано договір позики №1 про те, що ним було отримано у борг від Позивача грошові кошти у розмірі 656 316,50 гривень, що згідно курсом НБУ станом на 15.02.2022 еквівалентно 23 000 доларів США. Згідно із пунктом 3 Договору, позика за цим договором повертається у загальній сумі 656 316, 50 грн, але у будь-якому випадку не менше суми у гривні, що еквівалентна 23 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики, наступними частинами:

-142 677,50 грн, але у будь-якому разі не менше суми у гривні, що буде еквівалентна 5 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики у строк до 31.03.2022;

- 142 677,50 грн, але у будь-якому разі не менше суми у гривні, що буде еквівалентна 5 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики у строк до 31.10.2022;

- 370 961,50 грн, але у будь-якому разі не менше суми у гривні, що буде еквівалентна 13 000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики у строк до 31.12.2022.

Також як додаток №1 до договору позики №1 Позивачем надано розписку від 15.02.2022, яка за змістом відповідає договору позики №1 від 15.02.2022 року, що відповідає умовам п. 9 договору позики № 1 від15.02.2022 року.

У судовому засіданні було досліджено оригінал договору позики №1 від 15.02.2022 року та оригінал розписки як додаток №1 до вказаного договору позики.

Водночас, п. 9 договору позики №1 від 15.02.2022 також передбачено додаток №2 до договору позики, а саме припинення договору позики від 15.02.2022 із моменту повернення позичальником Позикодавцю позики та відповідно з дати видачі позикодавцем розписки згідно із додатком №2.

Відповідачем не було надано суду додаток №2 до договору позики №1 від 15.02.2022 року, натомість Позивачем надано договір та розписку як додаток №1 в оригіналі, що не спростовує доводів Позивача, що кошти отримані за договором позики Відповідачем не повернуті.

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від 28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Судом також враховано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передання грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

За змістом частини 1, 2 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідачем не було надано суду доказів того, що ним оспорюється договір позики.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - Відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідачем не спростовано факту наявності написаної ним власноручно розписки від 15.02.2022 року та факт невиконання ним зобов`язання.

Таким чином, встановлено, що Відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, визнання боргу відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із Відповідача на користь Позивача суму боргу за розпискою у розмірі 804 510 грн як сума основного боргу: 1)146 250 грн = 5000 доларів США *29,25 грн (станом на 31.03.2022); 2) 182 850 грн = 5000 доларів США *36,57 грн (станом на 31.10.2022); 3) 475 410 грн = 13000 доларів США *36,57 грн (станом на 31.12.2022).

Щодо нарахування пені у розмірі 1% та 3% річних.

Із розрахунку позивача вбачається, що ним нараховано до загальної суми боргу пеню у розмірі 1% та 3% річних на загальну суму 1535 464,50 грн це пеня та 13 149,16 грн 3% річних, за кожен період не повернення коштів, визначених п. 3 договору позики №1 від 15.02.2022:

1)За період із 01.04.2022 по 01.04.2023 у розмірі 535 275 грн (146 250 грн?1?366:100)

За період із 01.04.2022 по 15.05.2023 у розмірі 4 928,42 грн (146 250 грн?3%?410:365:100)

2)За період із 01.11.2022 по 15.05.2023 у розмірі 358 386 грн (182 850 грн?1?196:100)

За період із 01.11.2022 по 15.05.2023 у розмірі 2945,64 грн (182 850 грн?3%?196:365:100)

3)За період із 01.01.2023 по 15.05.2023 у розмірі 641 803,50 грн (475 410 грн?1?135:100)

За період із 01.01.2023 по 15.05.2023 у розмірі 5275,10 грн (475 410 грн?3%?135:365:100)

Водночас, згідно із п.18 розділу «Прикінцеві та Перехідні Положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Даний пункт розділу «Прикінцеві та Перехідні Положення» був доданий разом із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022 року.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про стягнення із Відповідача нарахованих пені у сумі 1535 464,50 грн та 13 149,16 грн 3% річних не підлягають задоволенню, а тому у цій частині слід відмовити.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, із Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4588,20 грн. (804510?100%:2353123,66=0,34%?13420).

Керуючись ст.ст. 79-81, 83, 89, 137, 141, 263-265, 267 ЦПК України, ст.ст. 527, 625, 1046-1047, 1049, 280-283 ЦК України, суд -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики №1 від 15.02.2022 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики №1 від 15.02.2022 у розмірі 804 510 (вісімсот чотири тисячі п`ятсот десять) грн як суми основного боргу.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 4588,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення постановлено 16.03.2026 року.

Суддя Оксана ЯРОЩУК