АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02 березня 2026 року

м. Чернівці

справа № 727/12793/24

провадження № 22-ц/822/586/26

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Чернівецького апеляційного суду Одинак О. О., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06 червня 2019 року у сумі 2 500 000 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована тим, що згідно відповіді на адвокатський запит Державної прикордонної служби України від 12 лютого 2026 року відповідач в період з 01 січня 2019 року 31 грудня 2025 року, здійснював в`їзд на територію України 25 червня 2021 року та виїзд з України 09 серпня 2021 року.

Вказана обставина свідчить про те, що відповідач не перебував на території України на час розгляду справи судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що копія оскаржуваного рішення направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Про рішення суду від 26 березня 2025 року ОСОБА_1 стало відомо від племінника ОСОБА_4 , який є співвідповідачем у іншій справі про визнання договору купівлі продажу недійсним.

З матеріалами справи № 727/12793/24 представник відповідача ознайомилася в суді лише 20 лютого 2026 року.

За вказаних обставин вважав, що пропущений строк на апеляційне оскарження рішення від 26 березня 2025 року підлягає поновленню.

Вирішуючи вказану заяву суд виходить з наступного.

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою першою Розділу V ЦПК України.

Частиною першою статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Пунктом 2 частини другої статті 354 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

За змістом частини першої статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, закон чітко визначає початок перебігу строку на апеляційне оскарження та підстави виникнення права на його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З урахуванням вищенаведених положень статті 354 ЦПК України останнім днем строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року було 25 квітня 2025 року.

Апеляційна скарга подана 24 лютого 2026 року, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження.

Заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що на час розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення рішення у справі він не перебував на території України, а тому не отримав копію рішення, яка надсилалася судом за його зареєстрованим місцем проживання, з незалежних від нього причин.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що у розумінні пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за зареєстрованим місцем проживання вважається доказом належного вручення судового рішення учаснику справи.

Аналогічний підхід застосований законодавцем й щодо вручення судової повістки, якою суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

При цьому представник ОСОБА_3 як вбачається зі змісту апеляційної скарги вказувала на те, що судові повістки, якими відповідач повідомлявся про дату, час і місце судових засідань, повернулись із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

З огляду на вищевикладене помилковими є доводи ОСОБА_1 про те, що обчислення строку на апеляційне оскарження слід здійснювати з дня ознайомлення представника ОСОБА_3 із матеріалами справи.

У цій частині апеляційний суд керується тим, що до повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій (див.: постанови Верховного Суду від 16 травня 2023 року у справі № 340/2148/22, від 31 жовтня 2023 року у справі № 420/15100/20, від 31 січня 2024 року у справі № 215/6188/20).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20, від 22 жовтня 2024 року у справі № 910/18480/20.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 та Верховного Суду у постанові від 17 травня 2024 у справі № 910/17772/20 сформульовано висновки про те, що негативні наслідки неодержання учасником справи звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на цю особу. Не може вважатися неотриманим чи отриманим несвоєчасно звернення відправника до одержувача, якщо одержувач власними діями чи бездіяльністю (наприклад, несвоєчасним зверненням до відділення поштового зв`язку, незабезпечення особи для отримання кореспонденції за своєю адресою тощо) призвів до затримки в одержанні кореспонденції. Протилежний підхід суперечив би принципам справедливості, добросовісності і розумності (стаття 3 ЦК України).

З аналізу практики ЄСПЛ убачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції; 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру.

Ураховуючи викладені вище правові висновки Верховного Суду та ЄСПЛ, а також обставини справи, зокрема щодо надіслання відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції суду, в тому числі і рішення суду першої інстанції, а також, зважаючи, що відповідачем належним чином необґрунтовано обставин та причин неможливості забезпечити отримання ним поштової кореспонденції суду за адресою реєстрації, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені в заяві ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року є неповажними, та виникли із суб`єктивних причин внаслідок дій самого скаржника щодо неотримання поштової кореспонденції, яка надсилалася судом першої інстанції за офіційною (зареєстрованою) адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також з урахуванням вищезазначених обставин, на переконання апеляційного суду, таке тривале зволікання із реалізацію права на апеляційне оскарження не відповідає принципу добросовісного здійснення учасником справи своїх процесуальних прав та обов`язків, а також порушує принцип правової визначеності.

Заява ОСОБА_1 про поновлення строку не містить переконливих аргументів щодо об`єктивних перешкод у подачі апеляційної скарги з дотриманням вимог частини третьої статті 356 ЦПК України.

У своїх висновках апеляційний суд також керується тим, що статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. Така правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика ЄСПЛ також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Каракуць проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи. ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд враховує, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, недоліки апеляційної скарги мають бути усунуті шляхом поданням до суду апеляційної інстанції обґрунтованого клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 357 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними зазначені у заяві ОСОБА_1 підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 березня 2025 року залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку у встановлений судом строк та порядок апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Олександр ОДИНАК