ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/323/26 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/27509/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року (постановлену суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 05 січня 2026 року) про відмову в поновленні процесуального строку для подання клопотання про призначення експертизи в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 (далі позивач), в інтересах якого діє адвокат Молень Р.Б., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, апелянт) про стягнення боргу за договором позики.

05 січня 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Баюк І.І., звернувсь до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку та призначення судової лінгвістичної експертизи на вирішення якої просить поставити запитання: Чи випливає з об`єктивного змісту розписки від 03 жотвня 2024 року, складеної ОСОБА_4 , що для підтвердження виконання зобов`язань (отримання грошових коштів) ОСОБА_4 має бути складений та виданий окремий інший документ (квитанція, розписка, акт тощо)?, яку просить доручити експертам Тернопільського відділення НДІСЕ.

Клопотання обгрунтовано тим, що реалізуючи своє право на самостійне отримання висновку експерта, відповідач звернувся до відповідної установи ще до закриття підготовчого провадження. Проте висновок експертизи надійшов відповідачу вже після закриття підготовчого засідання, через що судом було відмовлено у його приєднанні до матеріалів справи. На момент закриття підготовчого провадження відповідач діяв добросовісно та не міг передбачити затримку у виготовленні висновку за власним зверненням. Оскільки на той час експертиза вже фактично виконувалась, підстав клопотати перед судом про її повторне призначення не було. Таким чином, у зв`язку з неможливістю передбачити ненадходження висновку вчасно та подальшою відмовою суду у його приєднанні, виникла об`єктивна необхідність заявити клопотання про призначення експертизи судом на даний час.

На думку сторони відповідача, вищевказані причини є поважними, а пропуск строку таким, що обумовлений об`єктивними обставинами.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку та призначення судової лінгвістичної експертизи, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Баюк І.І., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом відмовлено у приєднанні висновку, єдиним способом отримання доказу на підтвердження позиції відповідача у справі залишилось клопотання про призначення експертизи судом. Разом з тим, пропуск строку обумовлений об`єктивними обставинами, а не недбалістю відповідача.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року в частині відмови у поновленні процесуального строку для заявлення клопотання про призначення судової лінгвістичної експертизи скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга подана лише в частині відмови в задоволенні заяви про поновлення процесуального строку для заявлення клопотання про призначення судової експертизи, а тому в іншій частині рішення колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку суд першої інстанції виходив із того, що стороною відповідача до закриття підготовчого провадження у даній справі не повідомлялося про намір долучити до матеріалів справи висновок експерта після проведення відповідної експертизи та не заявлялось клопотання про призначення судом експертизи у порядку, передбаченому п.8 ч.2 ст.197 ЦПК України під час підготовчого судового засідання.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції є обґрунтований.

Судом встановлено наступні обставини.

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якого позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики від 03 жовтня 2024 року у розмірі 350000 грн, провадження у якій відкрито судом 24 грудня 2024 року та ухвалено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 12 травня 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження.

05 січня 2025 року представник відповідача - адвокат Баюк І.І. звернулась до суду із клопотанням про поновлення процесуального строку та призначення судової лінгвістичної експертизи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з наступного.

В силу вимог частини третьої, четвертої статті 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до вимог пункту 1, 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України питання про призначення судової експертизи вирішується судом на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з власної ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду.

Тому, уразі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що стороною відповідача до закриття підготовчого провадження у даній справі не заявлялось клопотання про призначення судом експертизи чи намір заявити таке клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною відповідача поважних причин для поновлення строку на заявлення клопотання про призначення судової лінгвістичної експертизи, не наведено.

З огляду на викладене обґрунтований є висновок місцевого суду, що у задоволенні клопотання відповідача про поновлення процесуального строку слід відмовити.

Доводи апелянта про те, що реалізуючи своє право на самостійне отримання висновку експерта, відповідач звернувся до відповідної установи ще до закриття підготовчого провадження, проте висновок експертизи надійшов відповідачу вже після закриття підготовчого засідання, колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає, що сторона відповідача не позбавлена можливості долучити вказаний висновок до матеріалів справи, як у суді першої, так і апеляційної інстанції, якщо вважає, що з поважних причин не могла подати вказаний доказ у порядку, визначеному статтею 83 ЦПК України та судом буде поновлено строк на подання такого доказу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах і не спростовують висновків суду першої інстанції в ухваленому судовому рішенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана у вказаній справі ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року постановлена в судовому засіданні з дотриманням вимог ЦПК України, а наведенні апелянтом доводи зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 05 березня 2026 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак