Провадження № 2/638/998/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Цвіри Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Пухно М.С.,

представника позивача Вайленко Г.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

23.12.2024 представник позивача звернулася до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» з вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 03.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.04.2025, заяву відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди, залишено без задоволення.

05.05.2025 відповідачем знову подано за допомогою системи «Електронний суд» клопотання, у якому просив зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою суду від 05.08.2025, заяву відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди, залишено без задоволення.

08.10.2025, відповідачем знову подано через систему «Електронний суд» клопотання, яким просив зупинити провадження у справі у зв`язку з перебуванням на військовій службі, а саме, на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково посилаючись на практику Верховного Суду України, якою спростовується його позиція, щодо можливості задоволення клопотання.

Ухвалою суду від 28.11.2025, заяву відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду та наголошено на очевидному зловживанні правами відповідачем.

Натомість, 01.12.2025, відповідачем знову подано через систему «Електронний суд» клопотання, яким просив зупинити провадження по справі до його звільнення з військової служби, додавши до клопотання довідку, підписану начальником відділення кадрової роботи секції персоналу штабу майором ОСОБА_2 ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до якої, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 10.03.2025 по теперішній час, посилаючись на практику Верховного Суду України, якою спростовується його позиція, щодо можливості задоволення клопотання.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала про зупинення провадження, посилаючись на те, що довідку видано 20.11.2025, тобто відповідач перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 10.03.2025 по 20.11.2025 і на даний час відповідач не перебуває на військовій службі.

Суд, вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Добросовісність необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 вересня 2025 року у справі №601/485/23 (провадження №14-139цс24).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подання відповідачем по справі вчетверте клопотання про зупинення провадження у справі, є очевидним зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З урахуванням наведеного, клопотання про зупинення провадження у справі підлягає залишенню без розгляду, відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. 2. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. У випадку повторного повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Враховуючи, що відповідача вже було попереджено головуючим про недопустимість зловживання своїми процесуальними правами, та відповідач знову подав клопотання з приводу питання, яке вже вирішувалось кілька разів, чим повторно зловживає своїми процесуальними правами, та затягує розгляд справи, суд вважає необхідним стягнути в дохід державного бюджету з відповідача штраф у сумі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 143-148 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД» до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати, відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Визнати зловживанням процесуальними правами відповідачем ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, а саме подання клопотання для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Застосувати до відповідача ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу розміром 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3328 грн., який стягнути з представника відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Державної судової адміністрації України.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання на протязі 3 (трьох) місяців з дня набрання нею законної сили.

У відповідності до ч. 6 ст. 148 ЦПК України, суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.М. Цвіра