ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м.Суми

Справа №577/6123/25

Номер провадження 22-ц/816/1671/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Сізова Д. В. , розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумського області від 13 січня 2026 року у складі судді Буток Т.А., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

08 жовтня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») звернулося до суду з указаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що 16.05.2024 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР»та ОСОБА_2 уклали кредитний договір (оферти) № 16.05.2024-100002225, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн на строк 210 днів до 11.12.2024 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 1% в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 20% від суми кредиту, що становить 2000 грн. Також у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка відповідно до п. 7.6 кредитного договору. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Станом на дату пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 38 000 грн 00 коп., що складається із заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн; процентам - в розмірі 21 000 грн; комісії 2000 грн; неустойки - у розмірі 5000 грн.

Посилаючись на указані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 16.05.2024-100002225 від 16.05.2024 у розмірі 38 000 грн та судові витрати.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2026 року позов ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №16.05.2024-100002225 від 16.05.2024 у розмірі 20 000 грн 00 коп., а також 1283,87 грн судового збору, а всього 21 283,87 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг і підлягає зменшенню до розміру тіла кредиту. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а тому сума неустойки у розмірі 5000 грн не підлягає стягненню з відповідача. Також суд першої інстанції з посиланням на висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, відмовив у задоволенні вимоги про стягнення комісії у розмірі 2000 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

28 січня 2026 року ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» через електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС подало апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2026 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та комісією скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сплата процентів за користування кредитом, які передбачені умовами кредитного договору, не є заходом цивільно-правової відповідальності, тому помилковим є посилання суду на пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає незрозумілою позицію суду щодо процентної ставки, оскільки згідно з договором розмір денної процентної ставки складає 1%, що відповідає положенням пункту 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Стосовно комісії, пов`язаної із наданням кредиту, заявник апеляційної скарги зазначає, що вона пов`язана із наданням послуги, а саме перерахуванням кредитодавцем коштів на рахунок вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Безоплатність надання цих послуг законодавчо не встановлена. Крім того, з посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, звертає увагу на те, що ця умова є оспорюваною, а тому за відсутності доказів оспорювання відповідачем умови щодо встановлення комісії відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу.

Судове рішення місцевого суду в частині позовних вимог, які було задоволено, та в частині відмови у стягненні неустойки в апеляційному порядку не оскаржуються та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядаються.

Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

З матеріалів справи установлено, що 16.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладений електронний кредитний договір № 16.05.2024-100002225 шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).

Згідно із пропозицією про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) від 16.05.2024 року позивач запропонував укласти відповідачу кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), що розміщена на вебсайті кредитодавця, заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомлені на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с. 22 на звороті - 25).

Відповідно до заявки кредитного договору № 16.05.2024-100002225 (кредитної лінії) позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн 00 коп. строком на 210 днів з дати його надання; дата повернення 11.12.2024, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (а.с. 25 на звороті 26).

Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту, що становить 2000 грн; нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (пункт 8 заявки).

Пунктом 9 заявки передбачений графік платежів.

Неустойка становить 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (пункт 13 заявки).

У відповіді про прийняття пропозиції (акцепті) кредитного договору №16.05.2024-100002225 (кредитної лінії) відповідач підтвердив, що ним однозначно та безумовно прийнято (акцептовано) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 16.05.2024-100002225 від 16.05.2024 року, з якими попередньо уважно ознайомився (а.с. 26 на звороті 27).

Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е214, який був направлений відповідачу в смс-повідомленні на його фінансовий номер .

Позивач виконав обов`язок щодо надання грошових коштів у розмірі 10 000 грн 00 коп. (а.с. 20). За користування відповідачем указаною сумою кредиту позивач нарахував 21000 грн 00 коп. відсотків за 210 днів користування кредитом, виходячи із ставки 1% за кожен день (а.с. 13).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, спір виник з приводу стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, який укладений сторонами в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи установлено, що Кредитний договір № 16.05.2024-100002225 від 16.05.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, який ОСОБА_2 підписав в електронному вигляді.

Відповідач у відзиві на позов, поданому до суду першої інстанції визнав факт укладення електронного кредитного договору, факт отримання кредиту в сумі 10000 грн 00 коп. та неповернення його в установлений строк кредитору, погодився зі стягненням з нього тіла кредиту та відсотків у сумі 10000 грн 00 коп. При цьому заперечив проти інших вимог кредитора про стягнення комісії, неустойки та відсотків у сумі 21000 грн 00 коп. (а.с.41, 42).

Позиція апеляційного суду щодо позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

У справі, яка переглядається установлено, що умовами пункту 8 Кредитного договору № 16.05.2024-100002225 (кредитної лінії) від 16.05.2024 як складова витрат позичальника за кредитом передбачена комісія за надання кредиту в сумі 2000 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 20 % від суми кредиту в день видачі.

Аналіз пункту 8 указаного Договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з наданням кредиту, які надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена комісія у розмірі 20% від суми кредиту одноразово. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, не зазначено які саме послуги, пов`язані з наданням кредиту, виконує позивач за сплачену позичальником комісію. Умови пункту 8 Договору не містять зобов`язання кредитора вчинити відповідну дію на користь позичальника внаслідок отримання комісії.

Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.

Твердження заявника апеляційної скарги про те, що указана комісія пов`язана з послугою перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу не узгоджується із змістом пункту 8 Договору, в якому відсутні подібні умови сплати комісії.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, положення пункту 8 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки пункт 8 Договору № 16.05.2024-100002225 від 16.05.2024 року, яким установлений обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту одноразово є нікчемним, апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за надання кредиту у розмірі 2000 грн 00 коп.

Доводи позивача, що умова про встановлення комісії за надання кредиту є оспорюваною є помилковими. Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, на які в апеляційній скарзі посилається позивач, не є релевантними до обставин цієї справи, оскільки в указаній справі Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання чи є недійсною (нікчемною) умова кредитного договору про встановлення додаткової плати (комісії) за управління кредитом, укладеного до 13 січня 2006 року, тобто до дати набрання чинності статтями 11 і 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV. У справі, яка переглядається, договір споживчого кредиту укладений 16 травня 2024 року після зміни правового регулювання правовідносин, які пов`язані із споживчим кредитування.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про стягнення комісії за надання кредиту.

Позиція апеляційного суду щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в заявленому позивачем розмірі.

Позивач при зверненні до суду з указаним позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за процентами в розмірі 21 000 грн 00 коп.

Зменшуючи розмір заборгованості з процентів за користування кредитними коштами до розміру заборгованості по тілу кредиту 10 000 грн 00 коп., суд першої інстанції, зокрема вважав, що встановлений сторонами договору розмір процентів є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком місцевого суду, зважаючи на такі мотиви.

У справі, яка переглядається умовами пункту 5 Кредитного договору 16.05.2024-100002225 від 16.05.2024 погоджений фіксований розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 1% в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, який відповідно до пунктів 1, 3 та 4 Договору наданий на строк 210 днів, тобто на період з 16.05.2024 до 11.12.2024.

Відповідно до довідки-розрахунку, яку позивач додав до позовної заяви розмір заборгованості зі сплати процентів становить 21 000 грн 00 коп. Указана сума відсотків нарахована за період з 16.05.2024 по 11.12.2024 року, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі частини першої статті 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України.

У справі, яка переглядається, проценти, які просить стягнути позивач з ОСОБА_2 , і які передбачені пунктом 5 Кредитного договору 16.05.2024-100002225 від 16.05.2024, належать до процентів в межах строку кредитування, тобто є платою за правомірне користування кредитними коштами відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України.

Отже, обґрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги про те, що проценти, які передбачені пунктом 5 Кредитного договору не є заходом цивільно-правової відповідальності, такі відсотки були нараховані за користування кредитом, а не за прострочення виконання зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Наведені приписи статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яку помилково застосував суд першої інстанції як підставу для зменшення розміру заборгованості з відсотків, що підлягає стягненню з відповідача, не регулює спірні правовідносини і не застосовується до відносин, пов`язаних із нарахуванням та сплатою відсотків за правомірне користування кредитними коштами в межах строку кредитування відповідно до частин першої статті 1048 ЦК України.

Указана норма врегульовує питання, пов`язані із забезпеченням дії принципів розумності, справедливості та пропорційності у відносинах споживчого кредитування, щодо встановлення справедливого розміру плати (компенсації) за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, а не процентів за правомірне використання кредиту у межах строку дії кредитного договору.

Правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, якою керувався місцевий суд не є релевантною до обставин цієї справи, оскільки стосується інших правовідносин, пов`язаних із оцінкою як несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення.

З огляду на викладене, за установлених обставин справи та з урахуванням наведених норм права відсутні підстави вважати, що розмір процентів, визначений пунктом 5 кредитного договору16.05.2024-100002225 від 16.05.2024, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також слушними є доводи апеляційної скарги, що передбачений пунктом 5 Кредитного договору 16.05.2024-100002225 розмір відсотків (1%) відповідає максимальному розміру денної процентної ставки, яка визначена частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідач, підписавши Кредитний договір № 16.05.2024-100002225 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, погодився із запропонованими умовами кредитування, у тому числі щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині дають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Тому з ОСОБА_2 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» необхідно стягнути проценти за користування кредитними коштами в заявленому позивачем розмірі 21 000 грн 00 коп.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити шляхом викладення його мотивувальної та резолютивної частини у редакції цієї постанови.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (81,58%) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1976 грн 19 коп. судового збору.

За подання апеляційної скарги позивач сплатив 3633 грн 60 коп. судового збору, тому, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3074 грн 59 коп. пропорційно до задоволених вимог скарги.

Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» - задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумського області від 13 січня 2026 року змінити в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню, та в частині розподілу судових витрат, виклавши мотивувальну частину щодо вимог про стягнення процентів у редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 16.05.225 від 16 травня 2024 року в розмірі 31 000 гривень 00 копійок та 1976 гривень 19 копійок судового збору».

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3074 гривні 59 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. В. Щербаченко

Судді О. І. Собина

Д. В. Сізов