Провадження № 2-з/359/6/2026
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2026 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київська область із заявою про забезпечення позову, якою просить : накласти арешт на належну ОСОБА_2 частину будинку загальною площею 51,5 кв. м., житловою площею 34,2 кв. м, площею земельної ділянки 459 кв. м, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 22045967; накласти арешт на належні ОСОБА_2 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепломонтажпроект ДН» (код за ) номінальною вартістю 37 500,00 грн.; накласти арешт на кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на її рахунках у будь-яких банківських та кредитно-фінансових установах; накласти арешт на будь-яке інше рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 було повернуто заявнику.

11 грудня 2025 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду від 09 липня 2025 року скасовано та направлено заяву про забезпечення на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дана заява про забезпечення доказів передана згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду на розгляд судді Яковлєвій Л.В. 27 січня 2026 року.

Заяву обґрунтовано тим, що у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 644/10451/24 за його позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів. Ціна позову складає 311 454,01 грн. (основна сума стягнення 190 000,00 грн., інфляційні втрати 18 558,86 грн., 3% річних 7895,15 грн. Та відшкодування моральної шкоди 95 000,00 грн.). Очікувана сума судових витрат наразі складає 41,00 грн.

ОСОБА_1 вважає необхідним вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача та інше належне їй майно. Необхідність накладення арешту на кошти та інше майно відповідача зумовлюється тим, що відповідач може вживати заходів з виведення коштів зі своїх рахунків та відчуження належного їй майна на користь інших осіб. Невжиття заходів забезпечення позову або їх вжиття у неповному обсязі може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на мою користь. Таке припущення випливає з наступного. На сьогоднішній день відомо, що діяльність відповідача як ФОП полягала у здійсненні фіктивних фінансових операцій на користь шахрайських проектів. На це вказують, зокрема, дані, які публікува-лися на веб-сайті ГО «Центр протидії фінансовим злочинам». Враховуючи наведене, існує імовірність майнових позовів до відповідача зі сторони інших постраждалих від діяльності псевдоінвестиційних організацій, які також могли сплачувати кошти на її рахунок. Відповідач є особою працездатного віку, має у власності 1/2 будинку, з 2023 року зареєстрована як фізична особа підприємець. Крім того, з 2023 року ОСОБА_2 є засновником і керівником ТОВ «Тепломонтажпроект ДН». Як слідує з Єдиного державного реєстру судових рішень, очолюване ОСОБА_2 ТОВ «Тепломонтажпроект ДН» є фігурантом кримінального провадження № 0000002 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється Криворізьким РУП ГУНП в Дніпропетровській області. У цьому кримінальному провадженні йдеться про безпідставне обрання ТОВ «Тепломонтажпроект ДН» переможцем тендеру на постачання бензинових генераторів за ціною, яка удвічі перевищувала дійсну ринкову вартість, при тому що генератори взагалі не були поставлені. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав, у власності ОСОБА_2 перебуває 1/2 частина будинку загальною площею 51,5 кв. м, житловою площею 34,2 кв. м, площею земельної ділянки 459 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22045967; оціночна вартість об`єкта нерухомого майна: 73 518,00 грн. ОСОБА_2 належать 100% статутного капіталу ТОВ «Тепломонтаж-проект ДН» (код за ) номінальною вартістю 37 500,00 грн. Підприємницький рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», на який він сплатив кошти відповідачу у 2023 р., наразі є закритим. Однак відповідач може мати інші підприємницькі банківські рахунки, а також рахунки, відкриті нею як фізичною особою для власних потреб. Ринкова вартість належних відповідачу 1/2 частини будинку (з урахуванням очевидних факторів неліквідності) та корпоративних прав вочевидь є недостатньою для забезпечення виконання судового рішення за моїм позовом. З урахуванням наведеного вважаю, що необхідним та доцільним є одночасне накладення арешту на 1/2 частину будинку, корпоративні права, кошти та інше нерухоме та рухоме майно відповідача.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевід-читися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 644/10451/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів. Ціна позову складає 311 454,01 грн. (основна сума стягнення 190 000,00 грн., інфляційні втрати 18 558,86 грн., 3% річних 7895,15 грн. та відшкодування моральної шкоди 95 000,00 грн.).

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що у сторін існує спір щодо захисту прав споживачів.

Проте, заходи забезпечення позову, які просить заявник вжити є неспівмірними із заявле-ними позовними вимогами. Заявник просить накласти арешт на 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепломонтажпроект ДН» (код за ), в якому ОСОБА_2 є засновником і керівником, проте такий вид забезпечення може розцінюватися як втручання в господарську діяльність відповідача, що є недопустимим.

Крім того, заявник належним чином не обґрунтував та не конкретизував заяву про забезпечення позову щодо накладення арешту на кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на її рахунках у будь-яких банківських та кредитно-фінансових установах та на будь-яке інше рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_2 .

Як і не обґрунтував належним чином заяву про забезпечення позову щодо існування ризику реалізації належного майна відповідачем чи третіми особами під час розгляду справи в суді.

При цьому, із вказаної заяви та приєднаних до неї доказів не вбачається наявність ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження спірного майна.

З врахуванням наведеного суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуаль-ного кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.