Провадження №2/523/2186/26
У Х В А Л А

"03" березня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дяченко Т.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Рогозного Ігоря Михайловича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зозулянського Д.О., заявлене в межах цивільної справи № 523/24669/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 22 серпня 2009 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 412. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного. Подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, тому він просить суд шлюб розірвати. Сім`я фактично розпалась, її збереження неможливе.

Ухвалою судді Далеко К.О. від 21.11.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, судове засідання було призначене на 13.01.2026 року (09:45).

Судове засідання 13.01.2026 року було відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зозулянського Д.О., з причин не отримання стороною відповідача позову, та необхідності часу для подачі відзиву на позов, формування позиції. Суд задовольнив клопотання адвоката Зозулянського Д.О., та відклав розгляд справи на 19.02.2026 року (09:45).

19.02.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Зозулянського Д.О. надійшло клопотання, яким він просив надати подружжю строк на примирення терміном 6 (шість) місяців. Клопотання мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, на розірвання шлюбу не погоджується, оскільки зацікавлена у збереженні сім`ї, в інтересах дитини.

У судове засідання 19.02.2026 року (09:45) з`явились представник позивача адвокат Рогозний І.М. та представник відповідача адвокат Зозулянський Д.О., однак внаслідок збоїв у роботі підсистеми ВКЗ у суді, суд не зміг розпочати судове засідання. У зв`язку із цим, судове засідання було відкладено на 03.03.2026 року (09:30), про що були повідомлені як адвокат Рогозний І.М., так і адвокат Ззулянський Д.О., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, та довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів адвокатів в підсистемі «Електронний суд».

У судове засідання 03.03.2026 року з`явився позивач ОСОБА_1 , який наполягав на задоволенні позову та розірванні шлюбу. Категорично заперечував проти задоволення клопотання про надання строку на примирення. Позивач пояснив, що пішов з сім`ї 06.10.2024 року, тобто майже півтора роки тому. Повернувся на три тижні 08.03.2025 року, оскільки до нього прийшов син, просив повернутися, і він це зробив заради сина, про що наразі жалкує. Протягом цих трьох тижнів перебування у сім`ї, він чітко для себе зрозумів, що збереження сім`ї неможливо, та остаточно пішов із сім`ї. Відповідачка ОСОБА_2 постійно виявляє до нього неповагу, влаштовує скандали безпідставно, і якщо він їй суперечить, говорить: «щось не подобається, шукай другу», щось не так, виганяє позивача з будинку. Відповідачка не працювала 19 років, він всіх утримував, і при цьому його не цінили. Відповідачка влаштовувала по два скандали на тиждень, а потім три дні з ним не розмовляє, що створило неможливі умови для проживання. Їх дитині 17 років. Останній раз він бачив сина десь місяць тому назад, він приніс йому трудову книжку, яку позивач просив, більше між ними контакту не має, оскільки відповідачка постійно говорить сину: «Бачиш, який твій батько», налаштовує проти нього сина. До подачі позову, у листопаді 2025 року, позивач вже довгий період часу, не проживаючи в сім`ї, вирішив поспілкуватися із відповідачкою, хотів призначити зустріч в кафе, однак відповідачка просила зустрітися дома, на що він погодився, однак коли прийшов додому, то прийшла сестра відповідачки, і фактично позивач спілкувався з її сестрою, спілкування з самою відповідачкою не вдалось. Позивач і раніше хотів подати позов про розірвання шлюбу, однак не знав, що вирішити це питання можливо без поділу майна. Фактично сім`я розпалася, позивач пропонував варіанти поділу спільного майна, на які відповідачка не погодилась. Відповідачка не по людські відноситься до позивача. Він потрапив до лікарні, коли намагався повернутися в сім`ю, з діагнозом крововилив в мозок, йому робили трепанацію черепа, в свою чергу відповідачка взагалі його не підтримала, не з`явилась в лікарню до операції, а після операції, з`явившись до лікарні, влаштувала скандал, не дивлячи на те, в якому стані він перебував, та забрала у нього ключі від усіх їх спільних будинків. З моменту подачі позову до суду, відповідачка жодного разу не намагалась примиритися, спілкування між ними не відбувається, реальних намірів на примирення не виявляла. Позивач просив відмовити у задоволенні клопотання про надання строку на примирення, оскільки примирення між сторонами неможливе, у позивача не має довіри до відповідачки, він не бажає перебувати у шлюбі.

У судовому засіданні 03.03.2026 року представник позивача адвокат Рогозний І.М. заперечував проти надання строку для примирення, оскільки між сторонами сім`я фактично розпалася, реальних намірів для примирення, сторона відповідача не вчиняла і вчиняти не буде. Адвокат Рогозний І.М. намагався поговорити з приводу цього питання із адвокатом Зозулянським Д.О., однак йому повідомили, що сторона відповідача має намір вирішувати питання розірвання шлюбу лише разом із іншими питаннями, зокрема питанням поділу майна.

У судове засідання 03.03.2026 року відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Зозулянський Д.О. не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується підписом адвоката Зозулянського Д.О. на розписці, а також Довідкою про доставку судової повістки в електронному кабінеті Електронного суду. Будь-яких заяв або клопотань суд не отримував, станом як на час судового засідання 09:30, так і протягом проведення судового засідання, причин не явки до суду сторона відповідача не повідомила.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, представника позивача, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, статей 51, 56 ч.3, ст.110 ч.1 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, а тому зобов`язує суд до вжиття заходів по збереженню сім`ї, лише коли вжиття заходів до примирення подружжя буде не виключно формальною дією, а дійсно допоможе зберегти сім`ю.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя, не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного суду №442/6319/16-ц від 30 травня 2019 року.

Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру, тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2018 року по справі № 761/33261/16-ц.

За даних обставин, враховуючи не згоду позивача ОСОБА_1 із наданням строку для примирення, суд вважає що надання строку на примирення протягом шести місяців буде суперечити його інтересам, закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

До такого висновку суд також дійшов приймаючи до уваги, що подана до суду стороною відповідача заява про надання строку для примирення, обґрунтована фактично лише наявністю у сторін спільної дитини, і що розірвання шлюбу не буде відповідати інтересам дитини.

Суд констатує, що спільній дитині сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повних 17 років.

Справа про розірвання шлюбу перебуває в провадженні суду майже чотири місяці, разом із тим в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачкою протягом цього періоду жодних дій для збереження сім`ї, в свою чергу позивач у судовому засіданні повідомив, що жодного спілкування між подружжям за цей період не відбувалось, і він остаточно вирішив розірвати шлюб, сторони спільно не проживають довгий час, спільного господарства не ведуть, він не має довіри до відповідачки.

У ст. 5 протоколу № 7 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (далі Європейська конвенція) вказано: «Кожен з подружжя у стосунках між собою і зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання». Окрім того, чинна норма Сімейного кодексу України щодо заборони звернення з заявою про розірвання шлюбу у період вагітності дружини та наявності дитини до року є порушенням ст. 8 Європейської конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Європейський суд з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 р. зазначив: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом. При цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Суд виходить із того, що добровільність шлюбу принцип сімейного права, що охоплює наявність вільної та цілковитої згоди не лише при реєстрації шлюбу, а й під час перебування у шлюбі і подальшого його розірвання. Тобто ніхто не може бути примушений до перебування у шлюбних відносинах.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування ст.111 Сімейного Кодексу України та надання сторонам строку для примирення.

На підставі викладеного, керуючись ст.111 СК України, ст.ст.240,251 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Зозулянського Д.О. про призначення подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку для примирення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 05.03.2026 року.

Суддя: К.О. Далеко