Єдиний унікальний номер 205/7588/23
Номер провадження 2-др/205/9/26
Справа № 205/7588/23
Провадження № 2др/205/9/26
27 лютого 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Федотової В.М.,
при секретарі Волошенко Д.С.,
за участю представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Провоторова Ю.В., представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Жукова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Жукова Вадима Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу у загальному розмірі 207 751,00 гривень по цивільній справі № 205/7588/23 за первісною позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг,
У провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебувала вищевказана цивільна справа.
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12.01.2026 року у задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг задоволено, визнано неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо видачі електронного платіжного засобу - кредитної картки № 9992 2230 0898 6530 на ім`я ОСОБА_1 , а також щодо нарахування відсотків на суму заборгованості за кредитною карткою № НОМЕР_1 , також визнано недійсним кредитний договір № 3049 від 22.10.2021 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на суму 43 744,00 грн., зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» вилучити всі операції, виконані за карткою № НОМЕР_1 та за кредитним договором № 3049 від 22.10.2021 року з рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDN9971 від 05.11.2008 року ОСОБА_1 , стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 535,08 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_1 адвокат Жуков В.В., 18.01.2026 року сформував в системі «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, яка була зареєстрована судом 19.01.2026 року. У заяві представник просить ухвалити додаткове рішення по справі № 205/7588/23, яким стягнути із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 178 631,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу надав відповідні докази та розрахунки.

20.01.2026 року представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Провоторов Ю.В. через систему «Електронний суд» направив до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у якій він просив відмовити у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заперечень зазначив, що заявлені судові витрати не є обґрунтованими, а відповідач намагається зловживати своїм становищем для незаконного та необґрунтованого збагачення, оскільки жодного доказу на підтвердження понесення таких витрат не надано. Вважає, що сума судових витрат є значно завищеною, враховуючи ціну позову. Звертає увагу суду, що в акті виконаних робіт перераховані роботи, що не стосуються представництва інтересів у цивільній справі № 205/7588/23, зокрема, роботи по супроводу, ознайомленням, аналізу документів, підготовка та подача скарг, клопотань, заяв по справі № 208/9732/24, а також роботи по супроводу, аналізу отриманої інформації, підготовка та подача скарг, клопотань, слідчому, клопотань прокурору по кримінальному провадженню № 000063 від 23.10.2021 року. На думку представника, час професійної правничої допомоги є очевидно завищеним, що, відповідно, свідчить про невідповідність суми судових витрат заявленої до стягнення з Банку вимогам розумності та обґрунтованості.

27.01.2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Жуков В.В. через систему «Електронний суд» направив до суду відповідь на заперечення представника АТ КБ «Приватбанк». Щодо завищеної суми витрат порівняно з ціною позову (40 тис. грн.) вважає, що такий аргумент є необґрунтованим, оскільки представник банку не враховує складність справи, яка розглядалася понад два роки, суд перейшов зі спрощеного до загального позовного провадження, розгляд справи вимагав значного обсягу збору доказів (в т.ч. в іншому місті м. Кам`янське), аналізу матеріалів кримінального провадження № 0000633. Ціна первісного позову не є єдиним критерієм співмірності. Обсяг робіт (61 година) є співмірним, як детально описано в акті № 01/01-2026. Представник позивача не надав доказів відхилення від ринкових цін (наприклад, порівняльних пропозицій адвокатських послуг у м. Дніпро для подібних справ), тому такий аргумент не може бути підставою для зменшення понесених витрат на правову допомогу. Зазначив, що твердження представника АТ КБ «Приватбанк» щодо зловживання становищем для незаконного збагачення є голослівним та емоційним, без будь-яких доказів. Відстрочка платежу (п. 2.8 Додаткової угоди) не спростовує реальності витрат, як підтверджено постановою Об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. До заяви про стягнення витрат на правову допомогу долучено належні докази, що підтверджують понесення таких витрат у заявленому розмірі. Представник АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що роботи по справі № 208/9732/24 та кримінальному провадженню № 0000633 не стосуються представництва інтересів у цивільній справі № 205/7588/23, однак, на думку представника Чумічової А.В., вони безпосередньо пов`язані зі збором доказів для цивільної справи № 205/7588/23 та є складовою професійної правничої допомоги. Оскарження закриття кримінальної справи (справа № 208/9732/24) було необхідним для підтвердження факту шахрайства щодо клієнта, що стало ключовим доказом у цивільній справі. Також зазначив, що вказана справа розглядалася понад два роки не з вини відповідача. Саме дії та процесуальна поведінка Банку (ненадання доказів, ігнорування ухвал суду про витребування, безпідставні клопотання про зупинення провадження) змусили представника відповідача витрачати додатковий час на збір доказів через адвокатські запити, скарги слідчим суддям та поїздки до іншого міста. Спроба прив`язати ліміт витрат на правову допомогу до ціни позову є штучною та такою, що порушує принцип рівності всіх перед законом, знецінюючи професійну працю адвоката. АТ КБ «Приватбанк» було з самого початку відомо про факт скоєння шахрайських дій відносно ОСОБА_1 , внаслідок наявності прогалин у системі захисту персональних даних клієнтів, але все одно банк вирішив стягнути кошти, які ОСОБА_1 не отримувала.

09.02.2026 року представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Провоторов Ю.В. через систему «Електронний суд» направив до суду додаткові заперечення. Зазначив, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося ухвалення рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами. Також представником наведено актуальну практику Верховного Суду з цього приводу.

25.02.2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Жуков В.В. через систему «Електронний суд» направив до суду відповідь на додаткові заперечення представника АТ КБ «Приватбанк» у якій він, із посиланням на постанову Верховного Суду зазначив, що час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Окрім того, представник банку не вказав жодного конкретного пункту акту № 01/01-2026, який би, на його думку, дублювався. Звертає увагу суду, що всі зазначені в акті роботи є унікальними. Аналіз відзиву банку на зустрічний позов (п. 40 акту) та аналіз матеріалів кримінального провадження (п. 26 акту) це різні за змістом, обсягом та метою види робіт. Враховуючи викладене, просив суд відхилити додаткові заперечення представника АТ КБ «ПриватБанк» як необґрунтовані та такі, що не спростовують заявлених вимог.

27.02.2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Жуков В.В. через систему «Електронний суд» направив до суду клопотання про долучення додаткових доказів. В обґрунтування клопотання зазначив, що у зв`язку з необхідністю реагування на заперечення представника АТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2026 та на його додаткові заперечення від 09.02.2026, а також у зв`язку з його процесуальною поведінкою, що призвела до зриву судового засідання 09.02.2026 року, Чумічовою А.В. понесено додаткові витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 29 120,00 грн. Таким чином, загальна сума витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у вказаній справі складає 207 751,00 грн.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Провоторов Ю.В. надав пояснення аналогічні позиції викладеною ним у запереченні на заяву та додаткових запереченнях, у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі просив відмовити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Жуков В.В. надав пояснення та обґрунтування вказаної до стягнення суми витрат на правову допомогу аналогічні викладеним ним у заяві про ухвалення додаткового рішення, відповіді на заперечення та відповіді на додаткові заперечення представника банку. Заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотання про долучення до справи доказів підтримав та просив їх задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, додані до неї документи та всі заперечення сторін, а також матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12.01.2026 року у задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг задоволено, визнано неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо видачі електронного платіжного засобу - кредитної картки № 9992 2230 0898 6530 на ім`я ОСОБА_1 , а також щодо нарахування відсотків на суму заборгованості за кредитною карткою № НОМЕР_1 , визнано недійсним кредитний договір № 3049 від 22.10.2021 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на суму 43 744,00 грн., зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» вилучити всі операції, виконані за карткою № НОМЕР_1 та за кредитним договором № 3049 від 22.10.2021 року з рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDN9971 від 05.11.2008 року ОСОБА_1 , стягнуто із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 535,08 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Жуковим В.В., відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про надання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом встановленого законом 5-денного строку після ухвалення судом рішення у справі.

У своїй заяві, яка була подана в межах встановленого законодавством строку, представник відповідача ставить питання про стягнення із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у загальному розмірі 207 751,00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 133 ЦПК України витрати пов`язані із залученням експертів, проведенням експертизи, а також витрати на правничу допомогу відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи й відповідно входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їх пропорційність до предмета спору.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18, згідно склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині 3 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

З урахуванням вищевказаного, суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 757/59959/18-ц (провадження № 61-15847св24)).

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу адвокатом Жуковим В.В. було надано до суду належним чином завірені копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Жуковим В.В., договору № 45/1-2021 від 23.10.2021 року про надання правової допомоги, додаткової угоди № 1 від 05.12.2023 року до договору № 45/1-2021 від 23.10.2021 року про надання правової допомоги, акту № 01/01-2026 про прийняття-передачу наданих послуг від 17.01.2026 року, акту № 02/02-2026 про прийняття-передачу наданих послуг від 26.02.2026 року.

Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги № 45/1-2021 від 23.10.2021 року та додаткової угоди № 1 від 05.12.2023 року, вартість години роботи адвоката становить у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України» станом на 1 січня календарного року, в якому надається відповідна послуга.

Пунктом. 2.3 додаткової угоди № 1 від 05.12.2023 року до договору № 45/1-2021 від 23.10.2021 року про надання правової допомоги сторони погодили, що до оплачуваного часу належить час витрачений на прибуття до суду та перебування у приміщенні суду у разі відкладення засідання через технічні причини, або у разі зняття з розгляду через будь-які інші причини не з вини адвоката, а також до робочого часу адвоката, який підлягає оплаті, включається час витрачений на очікування початку засідання внаслідок затримок через зайнятість суду в інших справах або через повітряні тривоги чи відсутність електропостачання.

Відповідно до п. 2.4 додаткової угоди № 1 від 05.12.2023 року до Договору № 45/1-2021 від 23.10.2021 року про надання правової допомоги сторони погодили порядок оплати часу, витраченого на дорогу у межах м. Дніпро до приміщення суду - фіксовано 0,25 год. в один бік, у разі необхідності виїзду до інших населених пунктів (зокрема, до м. Кам`янське) - оплачується фактично витрачений час на дорогу в обидва боки.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі № 910/7586/19 зазначив, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Судом встановлено, що згідно з п. 2.8. додаткової угоди № 1 від 05.12.2023 року сторони дійшли згоди, що оплата послуг здійснюється клієнтом на умовах відстрочення платежу - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту виставлення рахунку, що відображено також у п. 5 акта № 01/01-2026 про приймання-передачу наданих послуг від 17.01.2026 року.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 740/1678/17 наголошено, що вказана судова практика є незмінною.

При вирішенні вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги у вказаній справі суд виходить з того, що вказана цивільна справа є складною. В процесі розгляду справи розглядались клопотання сторін про зупинення провадження по справі, витребування доказів, прийняття зустрічного позову, перехід із спрощеного позовного провадження до загального, досліджувалась значна кількість доказів, що потребувало тривалого часу та проведення відповідної кількості судових засідань. Ухваленим рішенням у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено, тоді як зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Судом враховується активність представника ОСОБА_1 адвоката Жукова В.В. під час розгляду справи, а також те, що представник безпосередньо приймав участь у судових засіданнях, досить активно відстоював зустрічні позовні вимоги та позицію своєї довірительки, приймав активну участь у дослідженні доказів, наводив свої доводи, міркування, аргументи та заперечення.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Жуковим В.В. надано суду детальний опис виконаних робіт за актом № 01/01-2026 від 17.01.2026 року про прийняття-передачу наданих послуг за період слухання вказаної цивільної справи у суді, з детальним описом наданих послуг, їх вартості та витраченого адвокатом часу.

Разом з тим, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 466/4361/20, постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 740/1678/17).

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, розглядаючи надані представником відповідача докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховує правову позицію Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини, та доходить висновку, що розмір заявлених до стягнення із АТ КБ «Приватбанк» витрат на правову допомогу у загальному розмірі 207 751,00 грн. не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності їх розміру.

При цьому, суд дослідив питання обґрунтованості таких витрат, детально оглянувши долучені до заяви докази та встановив, що в акті № 01/01-2026 про прийняття-передачу наданих послуг від 17.01.2026 року наведені деякі послуги адвоката, що не відносяться до витрат, понесених саме в межах цивільної справи № 205/7588/23. Зокрема, послуги адвоката, наведені у пунктах вказаного акту № 5, № 6, № 7, № 24, № 25, № 26, № 28, № 29, № 30.

Суд звертає увагу, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. Вказані висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20)).

Враховуючи викладене, процесуальні питання, пов`язані з відшкодуванням процесуальних витрат у кримінальному провадженні, вирішуються у тій справі (провадженні), в якій вони були понесені, в порядку, передбаченому КПК, що виключає можливість їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, наданий акт № 02/02-2026 від 26.02.2026 року про прийняття-передачу наданих послуг, згідно якого ОСОБА_1 понесено витрати на правову допомогу під час розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 29 120 грн. суд до уваги не приймає, оскільки такі витрати не відносяться до розгляду справи, який було закінчено ухваленням рішення від 12.01.2026 року.

До того ж, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19, від 17.01.2024 року у cправі № 10/2158/23.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи предмет позову, обсяг роботи та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, враховуючи співмірність складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд вважає, що заявлена сума у розмірі 207 751,00 грн. не є співмірною, а відтак доходить висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 85 839,00 грн., що за встановлених судом обставин, з урахуванням заперечень АТ КБ «Приватбанк», буде реальним, справедливим, розумним та співмірним відшкодуванням таких витрат.

Відтак заява представника відповідача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 270, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Жукова Вадима Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу у загальному розмірі 207 751,00 гривень по цивільній справі за первісною позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 205/7588/23 за первісною позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати по справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 85 839 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) гривень 00 копійок.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50;

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст додаткового рішення складено 09 березня 2026 року.

Суддя: Федотова В.М.

.