Справа№938/295/26
Провадження № 2-о/938/32/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

10 березня 2026 року селище Верховина Верховинського району Івано-Франківської області

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Верховинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Голови Верховинського району Івано-Франківської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також просить зобов`язати Верховинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зобов`язати внести відповідні зміни в актовий запис про його народження.

Дослідивши матеріали заяви, слід дійти висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі з наступних підстав.

У відповідності до положень частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

Існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому разі між цими особами виникає спір про право.

Таким чином, з наведеного вбачається, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Статтею 130 СК України передбачено встановлення факту батьківства за рішенням суду. Так, у вказаній статті зазначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із роз`ясненнями, даними в п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Згідно пунктів 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. п. 4.2. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 №296/5, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Як вбачається із заяви про встановлення факту батьківства, ОСОБА_1 зазначає, що підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нього в порядку окремого провадження, є те, що від встановлення вказаного факту залежить сплата державного мита від вартості оціненого майна під час прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, які є онуками померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , що є обтяжливим для них.

Таким чином, з наведеного вбачається, що встановлення факту батьківства стосується спадкових прав інших осіб, а саме дітей заявника, які є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3 , а не спадкових прав самого заявника ОСОБА_1 , що суперечить підставам та умовам окремого провадження, оскільки встановлення такого факту може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб і при наявності спору про право на спадкування, не підлягає до розгляду в порядку окремого провадження.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

З огляду на наведене, враховуючи, що від встановлення факту батьківства залежить виникнення права власності в порядку спадкування в інших осіб, а не особистих чи майнових прав заявника, а тому суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження, роз`яснивши заявнику його право на звернення до суду в порядку позовного провадження із позовом про визнання батьківства.

Керуючись ст.ст.293, 315 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою в порядку окремого провадження заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Верховинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту батьківства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання шляхом подачі апеляційної скарги через Верховинський районний суд або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: Андрій БУЧИНСЬКИЙ