Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого - судді Дехти Р.В., секретаря судового засідання Попик С.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг , в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2025 позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір про надання споживчого кредиту № 2924340, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. Строк дії договору складає 360 днів. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконала, має заборгованість у розмірі 24354,50 грн., яка складається з: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19354,50 грн. заборгованість за відсотками.

10.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог №ККЛУ-10082023, згідно якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022 року.

На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №2924340 від 10.02.2022 у року у розмірі 24354,50 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням від 03.11.2025 року позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були задоволені.

16 грудня 2025 до суду звернулася ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Ніколенко М.Є., із заявою про перегляд заочного рішення суду від 03.11.2025.

Ухвалою суду від 30.01.2026 року заочне рішення від 03.11.2025 скасовано, справу призначено до судового розгляду.

24.02.2026 представник відповідача направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості, відсотків з відповідача на користь позивача за Кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022 року у розмірі 24354,50 грн. є безпідставними. Також позивач жодним належним чином не повідомляв ОСОБА_1 про те, що він являється новим кредитором у кредитних відносинах з ним та про вимогу сплати заборгованості за оферту на укладання угоди про надання кредиту. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 19354, 50 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 5000,00 грн. за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів уразі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, можливо прийти до висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором з врахуванням отриманих відповідачем кредитних коштів до 5 000, 00 грн.. Крім того, розрахунки заборгованості підготовлені позивачем не правильно, в даному розрахунку не міститься підписів, печаток з даними кредиторів, вказані розрахунки не містять інформації про нарахування заборгованості, не вказана відсоткова ставка, за якою здійснюється нарахування. Тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-капітал» підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 24354,50 грн. за спірним договором. Окрім того, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, відповідач була позбавлена можливості працювати та сплачувати заборгованість. Також розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу є завищеним. Просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі; в разі якщо суд дійде до висновку про задоволення позовних вимог, то позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022 р. в розмірі 10000,00 грн. Також просив суд стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн. та відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або зменшити їх розмір.

26.02.2026 Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що представником позивача надано належні докази на підтвердження відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Також в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №2924340 від 10.02.2022 ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна». Крім того, у Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором було надано Лист-повідомлення про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022 року. Відповідно до змісту даного Листа-повідомлення, кошти на суму 5000.00 грн. були перераховані на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 . Факт існування та розмір заборгованості підтверджуються документами, які є належними і допустимими доказами у даній справі. У період з 10.02.2022 р. по 10.08.2023 р. Таким чином, сума заборгованості відповідача за процентами складає 19353,50 грн.. Відповідач 01.06.2022 року здійснила платіж на часткове погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №2924340 від 10.02.2022 року. Згідно з практикою Верховного Суду часткова сплата боржником заборгованості свідчить про визнання боргу і його складових. Наведені у відзиві твердження щодо дії воєнного стану мають загальний характер та не підтверджують неможливість виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та нерозумними, а також недоведеними. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, згідно наданих суду заяв, просили справу слухати у їх відсутності.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір про надання споживчого кредиту № 2924340 у розмірі 5000,00 грн., за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до п.1.3 Договору, строк кредиту 360 днів.

Згідно п. 1.4.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1.99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. Цього договору.

Відповідно п.1.4.2 кредитного договору, знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Клієнт до 12.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки клієнта № НОМЕР_1 .

Кредитний договір разом з Додатком №1 до нього, що містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовий ідентифікатор К573).

Також ОСОБА_1 електронним підписом був підписаний Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Позичальник ОСОБА_1 , була ідентифікована ТОВ «Лінеура Україна», що підтверджується копією відповідної довідки.

Грошові кошти на суму 5000,00 грн 10.02.2022 року були перераховані на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , зазначену у Кредитному договорі.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 10.08.2023 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за Договором №2924340 від 10.02.2022 у загальному розмірі 24354,50 грн., яка складається з: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19354,50 грн. заборгованість за відсотками.

10.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог №ККЛУ-10082023, згідно якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022 року.

З метою досудового врегулювання спору 12.09.2025, позивачем було направлено на поштову адресу відповідача досудову вимогу про сплату останньою заборгованості за Кредитним договором №№2924340 від 10.02.2022 у загальному розмірі 24354,50 грн., яка залишилась поза увагою позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Верховний Суд в Постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 також підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин - це вольова і правомірна дія, яка безпосередньо спрямована на досягнення правового результату, - на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Для чинності правочину сторонам необхідно дотримуватися загальних і спеціальних вимог.

Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 10.02.2022 року було укладено Кредитний договір Договір №2924340 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Як вбачається зі змісту кредитних договорів між позичальником та первинним кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис відповідача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо їх умов; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому.

Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту до вільно обраної неї фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №2924340 від 10.02.2022 дійсно укладений сторонами правочину - ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі із застосуванням електронної комерції, що відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Грошові кошти на суму 5000,00 грн 10.02.2022 року були перераховані на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , зазначену у Кредитному договорі.

Вищевказане спростовує доводи представника відповідача про неналежну ідентифікацію позичальника та не підтвердження відповідними доказами факту отримання відповідачем кредитних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Судовим розглядом встановлено, що 10.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог №ККЛУ-10082023, згідно якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022 року, про що свідчить також Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу.

Відповідно до приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись.

Згідно положень п. 5.1.3 Кредитного договору, позивач має право укладати договори відступлення прав вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення.

Так, з метою досудового врегулювання спору 12.09.2023, позивачем було направлено на поштову адресу відповідача досудову вимогу про сплату останньою заборгованості за Кредитним договором №2924340 від 10.02.2022 у розмірі 24354,50 грн, яка залишилась поза увагою позичальника. У даній вимозі позивач також зазначив про відступлення права вимоги до відповідача на його користь, у зв`язку із чим доводи представника відповідача про неповідомлення відповідача про перехід права вимоги є неспроможними.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що ТОВ «Лінеура Україна» як первісний кредитор свої зобов`язання за договором перед ОСОБА_1 виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність звернення до суду.

Так, ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором № 2924340 від 10.02.2022, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 24354,50 грн., яка складається з: 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19354,50 грн. заборгованість за відсотками.

Жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про сплату відповідачем заявленої заборгованості матеріали справи не містять.

Що стосується заявленого до стягнення розміру процентів за користування кредитними коштами, який був погоджений сторонами кредитного договору та відповідно до розрахунку заборгованості складає 19354,50 грн, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд.

Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 19354,50 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 5000,00 грн за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором з врахуванням отриманих відповідачем кредитних коштів до 5 000,00 грн.

Отже, підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №2924340 від 10.02.20224 року у загальному розмірі 10000,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 5 000,00 грн заборгованість за процентами.

Крім цього, позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн судом враховується таке.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представництво позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснюється Адвокатським об`єднанням «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року.

Факт надання позивачу правничої допомоги підтверджується копією Акта №407 наданих послуг від 05.09.2025 року на суму 8000,00 грн; детальним описом наданих послуг до Акту №407 від 05.09.2025 року.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд повинен ураховувати складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг і витрачений адвокатом час на їх надання, а не лише дані, наведені в акті приймання-передачі наданих адвокатом послуг. Про це зазначила колегія суддів Другої судової палати ККС ВС у постанові від 7 вересня 2023 року по справі №202/8301/21.

Враховуючи надані адвокатським об`єднанням послуги, значення справи для позивача та клопотання відповідача про зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, суд, враховуючи принципи справедливості та розумності, доходить переконання, що заявлена до стягнення сума у розмірі 8000,00 грн є завищеною та не буде відповідатиме принципам справедливості та верховенства права, а тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, присуджує до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2700,00 грн.

Також на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги №1/10/11 від 10.11.2025 року, укладеного з адвокатом Ніколенко М.Є.; копія додаткової угоди від 31.12.2025 року №3 до вказаного Договору; копія Акту №02 від 24.02.2026 року про надання правничої допомоги на суму 5000,00 грн.

Так, враховуючи принципи справедливості та розумності, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 понесені останньої витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 99,46 грн.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 204, 207, 512, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 639, 1048, 1054, 1055, України, Закон України «Про електронну комерцію», ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором №2924340 від 10.02.20224 у загальному розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» суму сплаченого судового збору в розмірі 99,46 грн (дев`яносто дев`ять гривень 46 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2700,00 грн (дві тисячі сімсот гривень 00 копійки).

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійки).

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" юридична адреса: вулиця Смаль-Стоцького, буд 1, корпус 28, місто Львів, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено і підписано 09 березня 2026 року.

Суддя: Р. В. Дехта