Єдиний унікальний номер справи № 939/2770/24
Провадження №22-ц/824/7854/2026
У Х В А Л А

25 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Немішаївська селищна рада Бучанського району Київської області, Бородянська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29 січня 2026 року заінтересована особа - ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року вказану цивільну справу витребувано з суду першої інстанції, яка надійшла 23 лютого 2026 року.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Приписами ч. 2 ст. 354 ЦПК України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду і у кожній конкретній справі суд має перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на поважність причин його пропуску, апелянт зазначив, що справа розглядалася без його участі, він не був повідомлений про розгляд такої справи та проведення судових засідань. Ознайомившись в суді з матеріалами справи та отримавши копії документів, звернувся за правничою допомогою та почав збирати відповідні докази. Так як рішення суду апелянт отримав несвоєчасно (після набрання чинності), то оскаржити його в установлені строки також не зміг.

Вказані доводи апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 04 березня 2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Повний текст судового рішення складено 11 березня 2025 року.

Згідно супровідного листа від 12 березня 2025 року копія рішення направлялася всім учасникам справи, в тому числі і апелянту на його поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 161).

Наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням підтверджується, що копія рішення адресована ОСОБА_1 , вручена 25.03.2025 року (а.с.164).

Крім того, в матеріалах справи міститься заява, згідно якої ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи в повному обсязі 21.07.2025 року (а.с. 171).

При цьому, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 29 січня 2026 року, тобто з тривалим пропуском строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі апелянтом не було жодним чином обґрунтовано наявність обставин, які об`єктивно перешкоджали йому у поданні апеляційної скарги у визначений законом строк. Вказівку скаржника щодо неможливості оскаржити рішення в установлені строки, оскільки воно отримано несвоєчасно, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі твердження спростовані матеріалами справи. При цьому, покликання про звернення за правничою допомогою та збирання доказів, не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути лише конкретні обставини непереборної сили, що не залежали від особи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди зобов`язанні вказувати підстави, на які вони посилаються як на підставу поновлення строку.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Таким чином апеляційний суд позбавлений можливості визнати наведені апелянтом причини пропуску строку поважними та поновити його.

Зважаючи на викладене, клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає до задоволення, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням апелянту строку для зазначення інших підстав для поновлення такого строку.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші, відмінні від вже оцінених та відхилених судом, підстави для поновлення строку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 березня 2025 року залишити без руху, надавши строк для усунення виявлених в ній недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку, якщо протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду не буде подано заяву із зазначенням інших, ніж ті, що вже були розглянуті апеляційним судом, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження або вказані в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С. О. Журба