Справа № 509/6758/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Пронози І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/6758/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ДМ», про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись з позовом до суду позивачка, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», зазначила, що 17 листопада 2025 року до її електронного кабінету в ЄСТІС надійшла заява про видачу судового наказу, адресована до Київського районного суду міста Одеси, від ОСОБА_2 , в інтересах ТОВ «Бона Віта-ДМ» з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 13583, 92 грн. за послуги ЖКП за квартиру, АДРЕСА_3 , за період з вересня 2024 року по вересень 2025 року. При цьому у вказаній заяві відповідачем позивачку було зазначено власником квартири. Однак власником квартири є інша особа, тому Київським районним судом ухвалено рішення про відмову у видачі судового наказу, проте позивачка вважає, що їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях через створене психологічне навантаження у наслідок ініціювання судового провадження щодо неї. Також позивачка вважає їй заподіяна моральна шкода через недбалість відповідача, який перед зверненням з заявою до суду про видачу судового наказу не отримав актуальні відомості про власника квартири, тому саме він є належним відповідачем у цієї справі. Крім цього позивачка вважає, що відповідачем через подану заяву про видачу судового наказу розповсюджена інформація про те, що вона нібито є боржником, яка перебувала у відкритому доступі на офіційному сайті Київського районного суду міста Одеси, доступ до якого має невизначене коло осіб, тобто відповідачем вчинені дії із поширення відомостей, які не відповідають дійсності, а тому порушена її ділова репутація, чим завдано моральної шкоди, яку оцінює у сумі 100000,00 грн. та просить стягнути на її користь з відповідача.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.11.2025 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачці строк для усунення виявлених недоліків.

03 грудня 2025 року позивачка звернулась до суду з заявою про усунення недоліків, а саме надала суду квитанцію про сплату судового збору.

04 грудня 2025 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17 грудня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ТОВ «Бона Віта ДМ», оскільки він є їх представником та рішення по справі може вплинути на їхні права та обов`язки.

19 грудня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що він не здійснює підприємницьку діяльності та не надавав жодних послуг позивачці, є найманим працівником ТОВ «Бона Віта?ФР» та одночасно є представником ТОВ «Бона Віта?ДМ» на підставі довіреності, яка надана йому ТОВ «Бона Віта?ДМ». Звертаючись з заявою до суду про видачу судового наказу стосовно позивачки виконував свої службові обов`язки з представництва у судах на підставі довіреності, сформованої та зареєстрованої в системі «Електронний суд» 14.11.2025 року. Відповідно до змісту наданої йому від підприємства довіреність таки дії, як витребування документів про актуального власника з державного реєстру речових прав на нерухоме майно до подачі заяви до суду не були передбачені, тому він не був зобов`язаний та не мав права вчиняти дії, які не входять до обсягу наданих повноважень. Надалі відповідач стверджує, що подання позову до нього особисто, а не до юридичної особи, інтереси якої він представляв, свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Також відповідач стверджує, що позивачка не надала суду доказів того, що подана ним заява про видачу судового наказу до Київського районного суду м. Одеси про стягнення заборгованості за ЖКП є зловживанням процесуальними правами та була мотивована цілеспрямованими діями на приниження її честі, гідності та ділової репутації, а відтак сам факт звернення до суду з заявою про видачу судового наказу не є поширенням недостовірної інформації та не утворює складу правопорушення.

26 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач заперечує аргументи, наведені відповідачем у його відзиві на позовну заяву, та наполягає на тому, що відповідачем у справі фактично вчинені дії із поширення відомостей щодо неї, які не відповідають дійсності, є наклепом та обмовою. Також, на думку позивачки, належним відповідачем у справі є саме ОСОБА_2 особа, яка безпосередньо поширила недостовірні відомості щодо неї, чим завдала моральної шкоди.

02 січня 2026 року надійшли заперечення відповідача, де останній наполягає на своїх доводах щодо безпідставності позовних вимог, стверджує, що він є неналежним відповідачем та просить відмовити у позові.

14 січня 2026 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бона Віта ДМ» (, місцезнаходження: 65049, Одеська область, м. Одеса, вул. Жаботинського, буд. 56-А.

02 лютого 2026 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бона Віта ДМ» Кержаєвої В.Є. та заява про розгляд справи без участі їх представника.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву просить задовольнити.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно долученого відповідачем до матеріалів справи наказу (розпорядження) №ФР090714977 з 03 листопада 2025 року він працює у юридичному відділі Товариства з обмеженою відповідальність «Бона Віта-ФР» на посаді юриста 1 категорії.

17 листопада 2025 року відповідач діючи в інтересах іншого підприємства - ТОВ «Бона Віта-ДМ» на підставі наданої йому довіреності звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про видачу судового наказу стосовно позивачки та 19 листопада 2025 року ухвалою цього ж суду Товариству з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ДМ» відмовлено у видачі судового наказу.

Як вбачається з письмових пояснень третьої особи - ТОВ «Бона Віта-ДМ» (0) відповідачу через систему «Електронний суд» 14 листопада 2025 року була сформована та видана довіреність для представництва інтересів Товариства в суді. Окрім довіреності відповідачу були надані документи для звернення до суду стосовно позивача: договір №512478 від 20.11.2020 року про надання послуг з управління та обслуговування житлового комплексу, укладений ТОВ «Бона Віта-ДМ».; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності; довідку про заборгованість за житлово-комунальні послуги (квартира АДРЕСА_3 ), за період з червня 2024 року по вересень 2025 року.

Також у своїх письмових пояснення представник третьої особи - ТОВ «Бона Віта-ДМ» зазначає, що 20 листопада 2020 року між ТОВ «Бона Віта-ДМ» та позивачкою було укладено договір №512478 про надання послуг з управління та обслуговування житлового комплексу. Водночас, тільки 19 грудня 2025 року нова власниця квартири ОСОБА_3 уклала договір №0512478 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з ТОВ «Бона Віта-ДМ» та до вищезазначеного договору надала витяг з Державного реєстру речових прав, об`єкт №101, запис про право власності №47417060 від 25.07.2022р. За таких підстав нарахування оплати за надані житлово-комунальні послуги за квартирою АДРЕСА_3 до 19 грудня 2025 року здійснювалося на позивачку, за якою рахувалась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги перед ТОВ «Бона Віта-ДМ».

Судом досліджена довіреність, яка надана відповідачу 14 листопада 2025 року Товариством з обмеженою відповідальність «Бона Віта-ДМ» (0) через систему «Електронний суд». Зі змісту цієї довіреності вбачається, що у порядку передоручення Сичову Євгену Борисовичу (РНОКПП НОМЕР_1 ) довіреність видана для представництва інтересів Товариства в судах України (в тому числі в апеляційні та касаційний інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, а також пред`являти виконавчі документи, видані у формі електронного документа, на примусове виконання до органів державної виконавчої служби (приватних виконавців). Довіреність дійсна без права передоручення іншим особам. Довіреність дійсна до моменту її скасування.

Надана відповідачу довіреність відповідає вимогам ст. 237 та ст. 244 ЦК України, визначає правовідношення представництва, окреслює обсяг повноважень та встановлює строк дії довіреності.

Таким чином, довіреність, яка видана відповідачу ТОВ «Бона Віта-ДМ», 14 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» у порядку передоручення, підтверджує повноваження відповідача, як представника здійснювати процесуальні дії від імені Товариства в судах України всіх інстанцій, а також пред`являти виконавчі документи до органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, проте зазначена довіреність не містить обов`язку відповідача, як представника Товариства до моменту звернення з заявою до суду витребувати інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про актуального власника.

Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

При цьому, ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З досліджених у суді доказах вбачається, що відповідач звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу стосовно позивачки діяв від імені та в інтересах ТОВ «Бона Віта-ДМ». Доказів того що відповідач виступав не від імені юридичної особи ТОВ «Бона Віта-ДМ» і не при виконанні службових обов`язків визначених довіреністю, позивачкою суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (пункт 2 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Позивачка у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла, у відповіді на відзив зазначила, що вважає належним позивачем ОСОБА_2 , а 10 січня 2026 року від позивачки надійшла заява у якої вона заявила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила суд їх задовільнити.

Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З матеріалів справи, досліджених судом, убачається, що відповідач є представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ДМ» (0), який здійснює представництво інтересів цього Товариства в судах України та органах державної виконавчої служби (у тому числі приватних виконавців) на підставі належним чином оформленої довіреності.

Таким чином, відповідач діє виключно від імені та в інтересах юридичної особи, не набуваючи самостійних прав чи обов`язків у спірних правовідносинах. Відповідальність за заявленим позовом не може бути покладена на фізичну особу представника, оскільки предметом спору є діяльність юридичної особи, інтереси якої він представляє. Попри це, позивач помилково просить стягнути моральну шкоду саме з представника, а не з Товариства, що суперечить вимогам закону та усталеній судовій практиці щодо розмежування відповідальності юридичних осіб та їхніх уповноважених представників.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не може виступати належним відповідачем у даному спорі.

Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ДМ», про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко