Справа № 689/191/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2026 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в селищі Ярмолинці цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 26 жовтня 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 196. Згідно умов договору відповідач отримала в кредит грошові кошти в сумі 5000 грн. строком на 365 днів шляхом переказу на її платіжну картку в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3, 50 % від суми кредиту за кожен день користування (1277, 50 % річних). Зазначив, що вказаний договір укладено на підставі вимог ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти (кредит) в сумі 5000 грн. були перераховані відповідачу на рахунок, до якого випущено платіжну картку, емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». В подальшому відповідач, всупереч умовам Кредитного договору; ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610; 612 ЦК України, порушила вищевказані умови Кредитного договору і не повернула в повному обсязі кредити Кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором № 196 від 26 жовтня 2023 року становить в розмірі 68 875 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень), з яких: заборгованість за кредитом 5 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами за період з 26 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2024 року 63 875 грн. Позивач також просив суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., з урахуванням укладення договору про правову допомогу з адвокатом Руденко К.В. від 16 вересня 2024 року, а також судовий збір в розмірі 2 662, 40 грн.

До початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. У клопотанні зазначила, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 68 875 грн., яка складається з: 5 000 грн. заборгованість за тілом кредиту: 63 875 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до умов кредитного договору процентна ставка встановлена на рівні 3, 50 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 1277, 50 % річних. Внаслідок застосування такої ставки на тіло кредиту 5 000 грн. за рік було нараховано 63 875 грн. відсотків, що перевищує суму позики у 12, 7 рази (на 1277 %). Зазначена у договорі ставка є непомірним тягарем для відповідача як споживача. Змістовне навантаження таких відсотків полягає не в компенсаційній (плата за користування), а в каральній, штрафній функції. При цьому, сума нарахованих відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України). Стягнення суми 63 875 грн. є незаконним збагаченням позивача за рахунок створення кабальних умов для відповідача. Показала, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України відповідач заперечує проти стягнення витрат у зазначеному розмірі та просить зменшити їх до 1 000 грн. В матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг від 19 вересня 2024 року та акт № 57 від 3 листопада 2025 року, з яких вбачається, що вартість послуг за підготовку позову становить 10 000 грн. Однак, заявлена сума є явно неспівмірною із складністю справи, у зав`язку із малозначністю справи (спір відноситься до категорії стягнення заборгованості за типовим кредитним договором, а справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження); типовістю документів (як вбачається з акту № 57 адвокат готував позови «згідно реєстру», масово, що свідчить про використання типових шаблонів; підготовка такого позову не вимагає значного часу та інтелектуальних зусиль, оскільки судова практика у цій категорії справ є усталеною); надмірним тягарем (стягнення 10 000 грн. за підготовку одного типового документу суперечить критерію розумності та покладає на відповідача непропорційний фінансовий тягар). Враховуючи викладене та фінансовий стан відповідача, вважає, що справедливим та обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу у даній справі є сума, що не перевищує 1 000 грн.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року зобов`язано Акціонерне Товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» надати суду інформацію щодо належності ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_1 та про зарахування на вказану платіжну картку 26 жовтня 2023 року грошових коштів в сумі 5 000 грн. (а.с.68).

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Просив задоволити позов.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 196. Відповідно до п. 1.1. 1.3. Договору на умовах, встановлених цим договором, товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 5 000 грн. (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором. Процентна ставка за користування Кредитом становить 3, 5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277, 50 %) користування Кредитом. Процентна ставка зав користування Кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку кредитування згідно Додатку № 1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. А згідно п.п. 1.5. - 1.7. Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», які розміщені на сайті kltcredit.com.ua. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору. Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Переказ суми Кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків). Кредитний договір був підписаний 26 жовтня 2023 року о 15:06:18 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 240224 в особистому кабінеті на веб-сайті ів мережі Інтернет https:// kltcredit.com.ua. Зазначена обставина підтверджується копією кредитного договору № 196 від 26 жовтня 2023 року, копією додатку № 1 до кредитного договору № 196 від 26 жовтня 2023 року, копією інформаційного повідомлення (Додатку № 2 до кредитного договору № 196 від 26 жовтня 2023 року), копію паспорта споживчого кредиту, копією довідки ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» (а.с. 12-21).

Відповідно до детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Кредитним договором № 196 від 26 жовтня 2023 року станом на 8 січня 2026 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» становить: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5000 грн., прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 63 875 грн., а всього загальна сума заборгованості становить 68 875 грн. (а.с. 22-32).

Випискою по рахунку ОСОБА_1 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 18 лютого 2026 року на виконання ухвали суду від 06.02.2026р. підтверджується та обставина, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , Банком емітовану платіжну картку № НОМЕР_3 (IBAN ( НОМЕР_4 ). За період з 26 жовтня 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_3 було зарахування коштів в сумі 5 000 грн., FONDY А2С (а.с. 81-83).

Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 зазначив, що: «З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення».

Станом на сьогоднішній день заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 000 грн. відповідачем не погашена, проценти за користування кредитними коштами в порядку, передбаченому 1.2. Договору, не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 в п.п. 26-30 зробила наступні правові висновки: «Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)».

Таким чином, необхідно стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. № 2, прим. 04; Код ) заборгованість за кредитним договором № 196 від 26 жовтня 2023 року в розмірі 68 875 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень), з яких: заборгованість за кредитом 5 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами за період з 26 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2024 року 63 875 грн.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року (набрав чинності 24 грудня 2023 року) дія пункту 5 розділу 1 цього Закону (щодо денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір від 26 жовтня 2023 року укладений до набрання чинності цим Законом, зміни до Кредитного договору не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), тому фіксована процентна ставка погоджена сторонами на дату укладення Кредитного договору не змінюється протягом строку дії Кредитного договору.

Твердження представника відповідача у відзиві про те, що зазначена у договорі процентна ставка в розмірі 1277, 50 % річних є непомірним тягарем для відповідача як споживача; змістовне навантаження таких відсотків полягає не в компенсаційній (плата за користування), а в каральній, штрафній функції; при цьому, сума нарахованих відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України) суд не бере до уваги та відхиляє.

Доводи представника відповідача про застосування п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції/послуги) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, - суд розцінює критично.

Так, положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» стосуються саме санкцій за невиконання зобов`язань, а саме: визначають несправедливою умовою договору про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюють розмір процентів за користування кредитом, а обмежують розмір санкцій за порушення договору. Оскільки стягувані проценти є платою за послугу, а не санкцією, то вказана норма на ці правовідносини не поширюється.

Суд констатує, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків договірних сторін, оскільки розмір процентної ставки було погоджено за домовленістю сторін, договір укладено в електронній формі, з його умовами ОСОБА_1 була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилася виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами.

Відповідачка у термін, визначений договором, кредитні кошти не повернула, проценти за його користування не сплатила, отже слід визнати обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами у загальній сумі 63 875 грн.

Слід зауважити, що сама по собі така обставина як встановлення розміру процентів, який є значним, не свідчить про несправедливість умов договору, з урахуванням того, що ОСОБА_1 була ознайомлена та погодилася з його умовами, але не сплатила повну суму заборгованості.

Суд також стверджує, що представником відповідача в порушення принципів змагальності та диспозитивності (ст. ст. 12, 13 ЦПК України) не заявлялося клопотання про зменшення розміру процентів за користування кредитом.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У позові представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: копію договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, що укладений між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ФОП ОСОБА_2 (а.с. 49-50), копію довіреності від 20 січня 2026 року на представництво адвоката Руденка Костянтина Васильовича в судах України, що підписана директором ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» Горячкуном Сергієм (а.с. 51), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 52), копію акту приймання-передачі наданих послуг № 57 від 3 листопада 2025 року до договору № 16/09/2024 ввід 16 вересня 2024 року (а.с. 53), копію витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 57 від 3 листопада 2025 року (а.с. 54).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача заявила клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу представника позивача до 1 000 грн. у зв`язку із неспівмірністю таких витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, приходить до переконання, що зазначені доводи представника відповідача є необґрунтованими і недоведеними.

Так, відповідно до витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 57 від 3 листопада 2025 року виконавець (ФОП Руденко К.В.) надав замовнику (ТОВ «КЛТ КРЕДИТ») наступні послуги: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором № 196 від 26 жовтня 2023 року та клопотання про витребування доказів; складання та надсилання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за кредитним договором № 196 від 26 жовтня 2023 року; вартість вказаних послуг визначена на загальну суму 10 000 грн. (а.с. 54).

Судом встановлено, що позовна заява подана та підписана представником позивача адвокатом Руденком К.В. (а.с. 1-11), адвокатом Руденком К.В. направлявся адвокатський запит до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 05.11.2025р. (а.с. 60).

Судом встановлено, що справа хоча і є малозначною, але ціна позову становить 68 875 грн., кредитний договір, що укладений між позивачем та відповідачем, не є типовим, позовна заява детально обґрунтована нормами чинного законодавства та містить посилання на судову практику Верховного Суду, представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів судом тощо.

Отже, судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Руденка К.В. в розмірі 10 000 грн. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони (п.п. 1-4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Зазначені витрати позивача пов`язані із розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Зазначені витрати в розмірі 10 000 грн. відповідають критерію реальності адвокатських витрат, є дійсними та потрібними, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, оскільки позов задоволено повністю, тому необхідно стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. № 2, прим. 04; Код ) судовий збір в розмірі 2 662 грн. 40 коп.; стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. № 2, прим. 04; Код ) судові витрати на професійну правничу допомогу розмірі 10 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. № 2, прим. 04; Код ) заборгованість за кредитним договором № 196 від 26 жовтня 2023 року в розмірі 68 875 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень), з яких: заборгованість за кредитом 5 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами за період з 26 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2024 року 63 875 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. № 2, прим. 04; Код ) судовий збір в розмірі 2 662 грн. 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЛТ КРЕДИТ» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. № 2, прим. 04; Код ) судові витрати на професійну правничу допомогу розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 10 березня 2026 року.

Суддя А.В. Кульбаба