Провадження №22-ц/824/605/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у грудні 2024 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 5 від 14.10.2021 року та того ж дня перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7500,00 грн.

05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 5 від 14.10.2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість.

На підставі викладеного, позивач просив суд :

стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 34634,33 грн, а також 2422,40 грн - судового збору та 6000 грн - правничої допомоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, якимзадовольнити позовні вимоги позивача.

Зазначає, що факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви копією листа від АТ «Перший Український міжнародний Банк» (що є надавачем таких платіжних послуг) за № КНО-/55 від 02.08.2024 року та витягом з додатку до нього.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позивачу невідомий повний номер картки відповідача, як і первісному кредитору. Повний номер картки вводиться позичальником та автоматично зашифровується і зберігається у самій платіжній системі, через яку здійснюються платежі і ні позивач, ні первісний кредитор не мають доступу до транзакцій по картковому рахунку відповідача, бо є фінансовими установами, а не установою банку.

Тож, враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів».

Стверджує, що позивачу не було відомо про існування відповіді АТ «ПУМБ» від 11.12.2024, яка надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів, оскільки така відповідь не була долучена до матеріалів електронної справи, відтак апелянт вважав, що банк безпідставно не виконав вимоги ухвали, тому повторно клопотав про витребування інформації у суді першої інстанції, проте ухвалою суду було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

Таким чином, з метою всебічного та об`єктивного розгляду справи скаржник вважає за необхідне заявити у суді апеляційної інстанції клопотання про витребування додаткових доказів на підтвердження факту перерахування відповідачеві кредитних коштів, так як апелянт не уповноважений на самостійне отримання доказів, що містять інформацію, яка є банківською таємницею.

З урахуванням викладеного апелянт просив апеляційний суд: задовольнити клопотання про витребування додаткових доказів, прийняти до розгляду та дослідити нові докази, які долучатимуться до матеріалів справи шляхом їх витребування під час апеляційного перегляду рішення, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

У ході розгляду справи судом було встановлено, що позивачем надано укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» і відповідачем оферта (пропозиція укласти електронний договір) спеціальні умови № 5 до договору кредитної лінії № 77339 від 2021-07-29 від 14/10/2021, оферта (пропозиція укласти електронний договір) договір кредитної лінії № 77339 від 29/07/2021 акцепт (електронне повідомлення від 29/07/2021 та за якими відповідачу надано 1000 грн. кредиту на 14 календарних днів під 1,14 % в день.

За укладеним між позивачем і ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» договором факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 до позивача перейшло право вимоги відповідача.

У позові вказується про неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив що позивачем не надано первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій щодо надання і отримання відповідачем кредиту, з огляду на що дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного:

Положеннями статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 5 квітня 2001 року, № 2346-III, який був чинний на день проведення переказу коштів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що ініціювання переказу проводиться шляхом:1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Згідно статті стаття 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України.

Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Крім цього, Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц зроблені висновки про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту виконання зобов`язання за кредитним договором ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було надано інформаційний лист з додатком від АТ «ПУМБ» від 02.08.2024 року згідно якого на номер карти НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» 14.10.2021 року, о 14.17.53 год, перераховано суму грошових коштів у розмірі 7 500,00 грн.

Крім того, на підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» разом із позовною заявою подало клопотання про витребування із АТ «ПУМБ» первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжну інструкцію, меморіальний ордер, тощо) як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок відповідача за № НОМЕР_1 у сумі 7 500 грн на виконання умов кредитного договору №5 від 14.10.2021 року.

Судом першої інстанції вказане клопотання було задоволено та витребувано у АТ «ПУМБ» первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжна інструкція, меморіальний ордер, тощо), як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в сумі 7500 грн на виконання умов кредитного договору № 5 від 14.10.2021 року.

Колегія суддів звертає увагу, що в ухвалі суду першої інстанції про витребування доказів містилася вся необхідна інформація та реквізити для отримання запитуваних даних.

При цьому, на виконання ухвали суду АТ «ПУМБ» листом від 11.12.2024 повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 у банку було відкрито рахунок 28.03.2024 тобто після дати укладення кредитного договору і до цієї дати рахунки на ім`я ОСОБА_1 раніше не відкривались.

Не може слугувати підтвердженням надання ОСОБА_1 кредитних коштів і наданий первісним кредитором інформаційний лист з додатком від АТ «ПУМБ» від 02.08.2024 року, оскільки цей лист не є первинним бухгалтерським документом, він не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу коштів на картковий рахунок, який належить саме відповідачу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подаючи на стадії апеляційного провадження клопотання про витребування доказів ТОВ «Діджи Фінанс» не навело об`єктивних перешкод, які б поза волею позивача та у визначені процесуальним законодавством спосіб та строки унеможливили йому вирішити питання про витребування доказів з АТ «Перший український міжнародний банк» та з АТ «Універсал Банк», з огляду на що при підготовці справи до апеляційного розгляду в ухвалі від 20 червня 2025 року судом апеляційної інстанції було відмовлено апелянту у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачу кредиту, зокрема на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача, користування вказаними грошовими коштами, руху коштів по рахунку, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності ТОВ «Діджи фінанс» факту видачі кредитних коштів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько