Справа № 136/394/26
УХВАЛА

іменем України

"06" березня 2026 р. м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 136/394/26 про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «BMW X4» легковий універсал загальний, білого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що одночасно із даною заявою він звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, предметом якого є транспортний засіб BMW X4 легковий універсал - загальний, білого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 , право власності на який він просить суд визнати за ним, а на користь ОСОБА_3 присудити його вартості, вказуючи, що транспортний засіб придбаний ними із відповідачем в період шлюбу, зареєстрований на її ім`я, утім є спільною сумісною власністю їх як подружжя. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, перебувають у процесі розлучення, не дійшли добровільної згоди щодо користування спільним рухомим майном, відповідач одноосібно використовує його та фактично не визнає його права на вказане майно, отож між ним існує спір, а відповідач дізнавшись про наявність в суді позову може вчинити дії, що зробить неможливим або ускладнить виконання рішення суду у подальшому, тому вважає, що до набрання рішенням законної сили необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд розглядає дану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові від 31 січня 2019 року у справі N 761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з пунктом 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З доданих до позовної заяви матеріалів, зокрема свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , облікової картки № НОМЕР_6 від 08.06.2024 вбачається, що автомобіль марки «BMW X4» 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , 08.06.2024 року, був придбаний 06.06.2024, тобто у період шлюбу сторін, зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_3 .

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог та беручи до уваги те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду, а тому наявні правові підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Разом з цим суд не вбачає підстав для заборони відповідачеві користуватися зазначеним майном, оскільки на думку суду це буде надмірним втручанням у право власності щодо рухомого майна та має воно має використовуватись за призначенням.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову дозволяє належним чином захистити майнові інтереси всіх осіб, не становить надмірний тягар щодо можливості використання майна, спрямований лише на заборону його відчуження, судом не встановлено обставин, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України, тому відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, що не виключає його застосування у подальшому за ініціативою відповідача, а також добровільного внесення позивачем грошових коштів на дипозитний рахунок суду.

За таких обставин, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 149, 150, 151 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 136/394/26 про розподіл спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження на транспортний засіб марки «BMW X4» 2016 року випуску, білого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_8 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті заяви відмовити.

Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику направити для негайного виконання відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вінницької апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Строк пред`явлення судового рішення до примусового виконання - протягом трьох років, з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення суду.

Суддя Світлана ШПОРТУН