Провадження № 22-ц/802/71/26 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Шкурбатської Н. Ю.,

представника відповідача Давидюка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що 04 грудня 2023 року у вечірній час, на автодорозі сполученням Київ-Ковель-Ягодин сталася дорожньо-транспортна пригода. Під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки DAF FTP XF 105 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 2.3.а ПДР - не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відірвалось заднє ліве колесо та пошкодило на зустрічній смузі руху належний їй автомобіль Opel Movano, державний номерний знак НОМЕР_2 . На момент вчинення ДТП винуватець автопригоди ОСОБА_3 працював водієм у ТОВ «Волинь-зерно-продукт» та виконував трудові обов`язки здійснював рейс по доставці зерно-продукту в смт. Луків Волинської області, а її транспортний засіб Opel Movano перебував в оренді ФОП ОСОБА_2 , який здійснює автомобільні вантажні перевезення.

Також вказувала, що за цим фактом ДТП, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року, водія ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того позивач зазначала, що вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля, пошкодженого під час ДТП, становить 444 700 грн, а саме:

-відповідно до видаткової накладної № 16438 від 11 березня 2024 року вартість деталей, які підлягають заміні, становить 296100 грн;

-відповідно до наряду-замовлення №11303 від 11 березня 2024 року вартість робіт по заміні деталей становить 148600 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність по автомобілю марки DAF FTP XF 105, державний номерний знак НОМЕР_1 , належного відповідачу ТОВ «Волинь-зерно-продукт» на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК Універсальна», то за її заявою остання виплатила їй страхове відшкодування в розмірі 160000 грн.

Посилаючись на те, що страхове відшкодування є недостатнім для повного відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між матеріальними збитками та страховою виплатою в сумі 284700 грн.

Крім того, позивач просила суд стягнути з ТОВ «Волинь -зерно-продукт» на свою користь 30000 грн за завдану їй моральну шкоду, яка полягає у перенесених нею душевних стражданнях від пошкодження її майна, та відшкодувати їй понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Волинь-зерно-продукт» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 284700 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18094 грн та судовий збір в розмірі 3835 грн 20 коп

У стягненні завданої моральної шкоди відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, відповідач ТОВ «Волинь -зерно-продукт», подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, зменшити розмір матеріальної шкоди яка підлягає стягненню, до 43684 грн та відшкодувати йому судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі повної вартості відновлювального ремонту автомобіля після ДТП, не врахував коефіцієнт його фізичного зносу, що є неправильним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 , вважаючи викладені у ній мотиви безпідставними, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга подана відповідачем до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача моральної шкоди сторонами спору не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_1 отримала страхову виплату, якої недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої їй у результаті ДТП, то різниця між фактичним розміром шкоди, вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу і страховою виплатою підлягає стягненню з винної особи відповідача ТОВ «Волинь-зерно-продукт» без врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу позивача.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 04 грудня 2023 року у вечірню пору доби на автодорозі сполученням Київ-Ковель-Ягодин водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом DAF FТР ХF 105, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом самоскидом КЕМРF НКD24, допустив порушення п. 2.3А ПДР, а саме не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відірвалось заднє ліве колесо вищевказаного транспортного засобу та пошкодило транспортний засіб Opel Movano, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортний засіб позивача був пошкоджений, що завдало їй матеріальну шкоду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Також встановлено, що транспортний засіб марки Opel Movano, державний номерний знак НОМЕР_2 , на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , який остання передала в строкове платне користування орендарю: ФОП ОСОБА_2 для здійснення вантажних перевезень. Водій транспортного засобу DAF FТР ХF 105, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , на час скоєння ДТП, перебував у трудових правовідносинах з відповідачем ТОВ «Волинь-зерно-продукт» та здійснював черговий рейс по доставці зерно-продукту в смт. Луків Волинської області.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ТОВ «Волинь-зерно-продукт» на момент ДТП була застрахована в ПРАТ СК «Універсальна».

Крім того встановлено, що ПРАТ СК «Універсальна» у межах ліміту відповідальності за полісом №ЕР-213502984, з урахуванням висновку від 10 грудня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку, виконаного у ФОП ОСОБА_6 , погоджено та виплачено позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160000 грн.

Згідно з наявною в матеріалах справи калькуляцією, складеною ФОП ОСОБА_7 , вартість ремонту автомобіля позивача склала:

- відповідно до видаткової накладної № 16438 від 11 березня 2024 року вартість деталей, які підлягають заміні, становить 296100 грн;

- відповідно до Наряд-Замовлення №11303 від 11 березня 2024 року вартість робіт по заміні деталей становить 148600 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наявних в матеріалах справи наданих позивачем актів виконаних робіт та товарних чеків, зазначених вище слідує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який належить позивачу, становить 444 700 грн, з яких 148600 грн вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 296100 грн вартість складових (деталей автомобіля), що підлягають заміні під час ремонту.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), яка підлягає врахуванню відповідно до положень ЦПК України.

Аналіз наведених правових норм та практики Верховного Суду дає підстави вважати, що у випадку, коли сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Таким чином суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди, дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ТОВ «Волинь-зерно-продукт» 284700 грн, як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності страховика.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на законність оскаржуваного рішення, а зводяться лише до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та свідчать про незгоду заявника із відповідним висновком суду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді