Справа № 128/4050/25
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Манюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, якою просить переглянути та скасувати заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2025 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги заявник обгрунтовує тим, що він не отримував будь-яких викликів у судові засідання. Наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу не містять жодних підписів відповідача, як і підстав невручення даних повідомлень відповідачу. Офіційної електронної адреси відповідач на час розгляду справи не мав і не зобов`язаний був мати, а тому повістки в цей спосіб отримувати також не міг. Сукупність описаних обставин призвела до неможливості реалізації процесуальних прав на подання обгрунтованого заперечення проти позову з поважних причин. Відповідач дізнався про справу випадково, отримавши копію рішення в застосунку «ДІЯ», в який було інтегровано можливість отримання судових документів, після чого ознайомився з його текстом та вирішив подати заяву на перегляд.

Так, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді паперової копії) було створено в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наявні в матеріалах справи паперові копії спірного кредитного договору не можуть вважатись електронними документами, оскільки не відповідають вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між відповідачем та кредитором.

ОСОБА_1 вказує, що він не укладав кредитний договір в редакції, яку долучає представник позивача в якості копії до позовної заяви, не погоджував відповідні процентні ставки та умови кредитування. Жоден доказ по справі не підтверджує, що він узгодив саме цю редакцію договору та всі його умови. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Договір та паспорт споживчого кредиту не містять даних про введення відповідачем одноразового ідентифікатора, а отже і підписання зазначених документів, що вказує на необгрунтованість вимог про стягнення з відповідача процентів за ставкою, яку він нібито погодив цим договором, і це не було в повній мірі враховано судом при постановленні заочного рішення.

Також відповідач зазначає, що жодних посилань на докази того, що він, як позичальник, вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його волю і бажання здійснити пролонгацію кредитів, не надано. Відтак, відповідач вважає, що право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору - 27.06.2021, який споживач розуміє як дата завершення строку кредитування. Відповідно і наступний кредитор (позивач), який набув права вимоги за договором, не отримав право на стягнення з позичальника безпідставно нарахованих процентів. Відтак, відповідач вважає безпідставними заявлені позивачем вимоги про стягнення з нього процентів в сумі 45 000, 00 грн (50625, 00 + 5 625, 00). Тому відповідач просить суд переглянути заочне рішення, врахувавши ту обставину, що протягом строку кредитування первісний кредитор міг нараховувати проценти тільки 30 днів, однак не припинив їх нарахування після завершення строку кредитування, погодженого і зазначеного в договорі.

Окрім цього, відповідач зазначає, що на підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до нього прави вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу. Відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору та інших належних доказів, позбавляє відповідача та суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме, що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором в зазначеній позивачем сумі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також, відповідач зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Оскільки кредитору було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, відповідач вказує, що положення (вимоги) щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. Тому відповідач просить суд відмовити у стягненні комісії в розмірі 1 500, 00 грн за послуги, які мають надаватися безкоштовно.

Окрім цього, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів (тіла кредиту), розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Натомість, позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача. Матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування відповідачу суми позики (платіжне доручення, квитанція, чек тощо), тому не є доведеним факт укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та первісним кредитором.

Відповідач зазначає, що позивач не довів обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договору, не довів перерахування йому тіла кредиту первісним кредитором, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

За вказаних обставин відповідач просив переглянути заочне рішення у справі, скасувати його та призначити справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 52 - 65, 72 - 85).

Ухвалою суду від 23.01.2026 заяву про перегляд заочного рішення призначено до розгляду в судовому засіданні, про що повідомлено учасників судового розгляду (а.с. 71).

12.02.2026 представник ТОВ «Діджи Фінанс» подав до суду зперечення на заяву про перегляд заочного рішення, у яких зазначив, що товариство вважає заяву ОСОБА_1 необгрунтованою та такою, що має бути залишена без задоволення.

Звертає увагу, що 14.09.2021 до ТОВ «Діджи Фінанс» від ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу № 08Т та додаткового договору перейшли права вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103825234 від 28.05.2021 в розмірі 67 125, 00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку за договором, ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Також зазначає, що відповідачем до заяви не додано жодного доказу на підтвердження відсутності відповідача за його місцем реєстрації чи/або проживання та неможливості отримувати судові повістки, а отже, судом було належним чином повідомлено сторони про розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. За вказаних обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому просить суд заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення (а.с. 88 - 90).

Відповідач (заявник), в судове засідання не з`явився, в своїй заяві заявив клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» в судове засідання не з`явився, в своїх запереченнях заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчившизаяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2025 позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 103825234 від 28.05.2021 в розмірі 67 125, 00 грн,судовий збір в розмірі 2 422, 40 гривень (а.с. 45 - 48).

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для встановлення наявності підстав для скасування заочного рішення обов`язковим є встановлення судом одночасно двох обставин, як того, що відповідач з поважної причини не з`явився до судового засідання та не подав відзив на позовну заяву, так і того, що докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 . Так, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Згідно відповіді Агрономічної сільської ради та довідки на запит суду, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно, оскільки до суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення про невручення судової повістки із зазначенням, що адресат відсутній за вказаною адресою, за якою відповідач зареєстрований у встановленому законом порядку, судом дотримані умови проведення заочного розгляду даної цивільної справи.

На конверті із судовою повісткою, який був повернутий до суду, міститься відмітка про причину повернення, а саме, «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, стороною відповідача не доведено твердження про те, що він не з`явилася в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, заявником не зазначено будь-яких поважних причин, з яких він була відсутній за зареєстрованим місцем проживання в період, коли особа, яка доставляє судову повістку, намагалася її вручити відповідачу чи членам його сім`ї.

Згідно заяви про перегляд заочного рішення, він проживає за цією ж адресою, доказів відсутності за цією адресою чи інших обставин, що могли бути перешкодою для належного отримання судової повістки, відповідачем не обгрунтовано та не доведено.

Кірм цього, не заслуговують на увагу твердження відповідача про необізнаність з судовим розглядом та не отримання повістки в передбачений законом спосіб, оскільки відповідач має зареєстрований електронний кабінет в підпистемі "Електронний Суд" та судову повістку про судовий розгляд від 15.10.2025 було доставлено відповідачу до його електронного кабінету ще 17.10.2025.

Відповідно, про судове засідання з розгляду справи по суті він був обізнаний ще 17.10.2025 та з яких причин він не з`явився до суду на зазначену в судовій повістці дату та час, відповідачем не обгрунтовано та поважних причин відсутності не доведено.

Тому суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що він не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Оцінюючи посилання відповідача на те, що докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд виходить з наступного.

Щодо доводів відповідача про те, що заявлена сума заборгованості не грунтується на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов договору про споживчий кредит № 103825234 від 28.05.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000, 00 грн. (п. 1.2.). Кредит надається строком на 30 днів з 28.05.2021 (строк кредитування) (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 27.06.2021 (п. 1.4 Договору). Загальні витрати позичальника за кредитом складають 7 125, 00 грн. в грошовому виразі та 10,505.00 відсотків річних у процентному значенні і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 22 125, 00 грн. Комісія за надання кредиту: 1 500, 00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 5 625, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1, 25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відстотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти надаються TOB «МІЛОАН» позичальнику шляхом їх переказу на картковий рахунок.

Сторони домовилися про умови пролонгації договору, в тому числі шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (п. 2.3 Договору). Продовження вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1. Договору). Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів (п. 2.3.1.2 Договору). Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійсненні платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору. Після настання визначених в підпунктах "а" та/або "б" цього пунктуобставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1, і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповновакжує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком (п. 2.3.2 Договору).

Договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк пролонгації (п. 2.4.1 Договору). Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, позичальник також підтвердив, що умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Позичальник, підписавши цей Договір, підтверджує, що свій примірник цього Договору разом з додатками отримав. Додатками до даного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит 103825234 від 28.05.2021, паспорт споживчого кредиту (а.с. 12 14).

Так, судом встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося кредитодавцем за умовами договору, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 103825234 від 28.05.2021, наданим ТОВ «МІЛОАН», та з 28.05.2021 до 27.06.2021 йому нараховувались проценти за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 1, 25 відсотків (п. 1.5.2 Договору), в подальшому, відповідачем не було здійснено черговий платіж 27.06.2021, відповідно до графіку платежів за цим договором, отже, умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою було скасовано і до відносин між сторонами застосовано правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, починаючи з 28.06.2021 до 26.08.2021. Тобто згідно наданого суду розрахунку заборгованості за договором проценти за користування кредитом нараховувалися позичальнику за умовами зниженої процентної ставки, а після припинення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось на умовах стандартної процентної ставки відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні позичальника, що відповідає п.п. 1.5.2, 1.6, 2.2.1 договору (а.с. 12 14). Тобто кредитор не здійснював нарахування відсотків за користування кредитом понад погоджений сторонами строк кредитування, який враховуючи п. 2.3. договору було продовжено на строк 60 днів за стандартною процентною ставкою, що сторони визнали відкладальною обставиною щодо строку кредитування.

Крім цього, наданим розрахунком боргу відображено, що існуючу заборгованість відповідач не сплачував, тому борг був оплаченим фактором ТОВ «Діджи Фінанс» 14.09.2021, що відповідачем не спростовано жодним доказом. Будь - якого іншого розрахунку боргу чи доказів невідповідності наданого суду позивачем розрахунку відповідачем не надано.

Всі надані позивачем докази є чіткими та зрозумілими, узгодженими між собою, сторони погодили сплату комісії одноразово за надання кредиту, що також відповідає вимогам закону, інші обставини, з якими не погоджується відповідач, також чітко передбачені самим договором, а саме підписаною сторонами індивідуальною частиною, а не шляхом приєднання до загальних умов, а тому лише незгоди відповідача з нарахуванням йому заборгованості, здійсненим кредитором, яка фактором не змінювалася, недостатньо спростування боргу.

Також відповідач вказує, що матеріали справи не містять повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

Так, відповідач посилається на ч. 2 ст. 516 ЦК України, відповідно до якої, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.2.6 договору № 103825234 від 28.05.2021, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України. Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Однак, до своєї заяви відповідачем не долучено доказів сплати боргу на рахунок попереднього кредитора, а саме посилання на відсутність підтвердження повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для визнання вимог позову недоведеними.

Також, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про те, що позивачем на підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів за кредитним договором не надано належних доказів, а саме розрахункового документа або виписки з банківського рахунку, оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення, відповідно до якого, ТОВ «МІЛОАН» здійснило перерахунок на картку ОСОБА_1 коштів в сумі 15 000, 00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору № 103825234, на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 19).

За таких обставин, судом при винесенні заочного рішення було вірно встановлено, що нарахований відповідачу розмір боргу відповідає укладеному ним договору, а тому докази, на які він посилається, якими фактично є лише незгода відповідача з наданими позивачем доказами, які не заперечувалися відповідачем в ході судового розгляду за відсутності об`єктивних перешкод для цього, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження позиції відповідача, не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Враховуючи вищевикладене,заява про перегляд заочного рішення є такою, що не підлягає задоволенню.

А тому, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, щозаочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 19, 287, 288, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

В зв`язку з залишенням заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 04.03.2026.

Суддя: