КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4235/2026
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. в м. Київ 16 вересня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 208233,01 грн., яка складається із:

заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10076,83 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1501,45 грн., 3 % річних у розмірі 377,67 грн.,

заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 193,49 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 28,83 грн., 3 % річних у розмірі 7,25 грн.,

заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 43395,08 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6465,87 грн., 3 % річних у розмірі 1615,72 грн.,

заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 32250,99 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4805,40 грн., 3 % річних у розмірі 1208,75 грн.,

заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 50863,83 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 6250,16 грн., 3 % річних у розмірі 1534,49 грн., пеню в розмірі 1866,96 грн.,

заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 36690,14 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4621,95 грн., 3 % річних у розмірі 1103,20 грн., пеню у розмірі 1342,22 грн.,

заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1319,93 грн.,

заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.,

заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 0,00 грн.,

заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.,

судовий збір у розмірі 3028 грн.

Позов мотивував тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01 листопада 2021 року в зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (Правила № 630).

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії».

Відповідно до вимог нормативно-правових актів, послуги з ТЕ/ПГВ та послуги з ЦО/ЦПГВ надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на підставі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. На виконання вимог законодавства позивачем на підставі типових договорів підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляв, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і послуг з ТЕ/ПГВ, у тому числі, є отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за вказаною адресою під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання, а відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року - споживачами з ТЕ/ПГВ.

Відповідач від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року від послуг з ТЕ/ПГВ не відмовлялася (не відключалася). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами підтверджується діями сторін: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року послуги з ТЕ/ПГВ, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язані оплатити вартість, розрахунковим періодом є календарний місяць. Проте відповідач у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 березня 2025 року складає 165232,77 грн., а саме за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 43395,08 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 32250,99 грн., за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 50863,8373 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 36690,14 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Також відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також плату за абонентське обслуговування.

Таким чином, за вищевказаною адресою у відповідача також існує заборгованість: у період до 31 жовтня 2021 року заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн., за період з 01 листопада 2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1319,93 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн.

Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, укладеного ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення в розмірі 10076,83 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 193,49 грн. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами № 630 та опублікованого 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Наводив зміст ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказував, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення, а загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу. Отже, згідно норм чинного законодавства позивачем було нараховано розмір 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за період з 20 травня 2019 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 28300,96 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1058,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4499,85 грн.; за період з 20 травня 2019 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 30561,89 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1142,93 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4805,40 грн.; за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 50863,83 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1534,49 грн., пеня у розмірі 1866,96 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6250,16 грн.; за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 36690,14 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1103,20 грн., пеня у розмірі 1342,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4621,95 грн. та заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1319,93 грн., зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн., що разом становить 176675,09 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2649,98 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, покласти на позивача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції не вжив всіх можливих та розумних заходів щодо належного повідомлення відповідача про надходження позовної заяви та про розгляд справи, що призвело до порушення її права на подання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов. Так, згідно тексту рішення, судом направлено за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, які внаслідок неналежного виконання працівниками «Укрпошти» своїх обов`язків щодо належного інформування повернулися на адресу суду з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою.

Посилалася на правові висновки Верховного Суду в справі № 990/307/23, згідно якого повідомлення сторони у справі лише засобами поштового зв`язку не є всіма можливими та розумними заходами щодо повідомлення.

Вважала, що повернення повістки з такою позначкою означає, що вона не була належним чином вручена, і суд повинен був вжити інших заходів для повідомлення учасників справи, чого в даній справі зроблено не було.

Зазначала, що судом не було встановлено належного відповідача у даній справі та особу, на яку покладається обов`язок сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки факт реєстрації місця проживання не є тотожним праву власності чи іншому правовому титулу, який покладає на особу безумовний обов`язок нести фінансовий тягар за утримання житла та оплату всіх комунальних послуг. Відсутність встановленого належного правового титулу, крім лише факту реєстрації, та ігнорування того факту, що ОСОБА_1 не є власником квартири, призвело до помилкового висновку про покладення на неї як на відповідача обов`язку щодо сплати заборгованості, хоча згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України саме власник зобов`язаний утримувати своє майно, якщо інше не передбачено договором або законом, що означає, що за замовчуванням саме власник квартири відповідає за оплату комунальних послуг.

Крім того, рішення фактично ґрунтується на припущенні, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , при цьому в тексті рішення ніде не зазначено про встановлення цього факту та якими доказами це підтверджується. Саме витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно мав би бути належним та допустимим доказом на підтвердження цих обставин, однак таких доказів позивачем надано не було.

Посилаючись на ст. 13 Конституції України про те, що власність зобов`язує, та ст. 322 ЦК України, вказувала, що оскільки квартира є приватною власністю, то належним відповідачем має бути власник квартири, до якої позивачем надаються відповідні послуги. Разом з тим, вона та інші особи є лише зареєстрованими за адресою надання позивачем послуг.

Вказувала, що схожі висновки про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги із власника (співвласників) нерухомого майна, які зобов`язані нести відповідальність (у тому числі відповідно до своєї частки в спільному майні), за відсутності іншої домовленості з особами, які не є власниками нерухомого майна, щодо утримання квартири, викладені в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 522/7683/13-ц.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01 листопада 2021 року в зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

На а. с. 19 - 22 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_3 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів за 2018 - 2024 роки.

На а. с. 23 наявна копія довідка КП «Київтеплоенерго» про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2018 року по 31 березня 2025 року.

На а. с. 6 - 18 наявні розрахунки заборгованості споживачів за адресою АДРЕСА_1 : розрахунок інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення, надані до 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго», за період 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року, розрахунок інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з постачання гарячої води, надані до 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго», за період 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року, розрахунок інфляційної складової та 3 % річних і пені заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року, розрахунок інфляційної складової та 3 % річних і пені заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року, розрахунок інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року, розрахунок інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року, розрахунок заборгованості за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2025 року за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, розрахунок заборгованості за період з 01 березня 2020 року по 31 березня 2025 року внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, розрахунок заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, розрахунок заборгованості за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, розрахунок заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 березня 2025 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

На а. с. 26 знаходиться копія першої та останньої сторінок договору від 11 жовтня 2018 року, сторонами якого зазначені ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. На а. с. 24 - 25 знаходяться копія витягів з додатків № 1 та № 2 до цього договору, згідно з якими відступлено право вимоги за особовим рахунком № НОМЕР_1 , із зазначенням прізвища споживача « ОСОБА_2 », адресою зазначено АДРЕСА_1 : заборгованість за послугу з централізованого опалення 10076,83 грн., за послугу з постачання гарячої води 193,49 грн.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані з 20 травня 2019 року: ОСОБА_3 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2018 року народження, ОСОБА_5 , 2010 року народження, та ОСОБА_1 , 1978 року народження (а. с. 5).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частково задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго», і на неї покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги. Оскільки відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 лише з 20 травня 2019 року, тобто остання є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго», саме з 20 травня 2019 року, відтак, з даного часу у неї виник обов`язок оплатити надані послуги, таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 10076,83 грн. та за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 193,49 грн. задоволенню не підлягають, підлягає стягненню заборгованість за період з 20.05.2019 по 31.10.2021 за послуги з централізованого опалення в розмірі 28300,96 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1058,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4499,85 грн.; за період з 20.05.2019 по 31.10.2021 за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 30561,89 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1142,93 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4805,40 грн.; за період з 01.11.2021 по 31.03.2025 за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 50863,83 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1534,49 грн., пеня у розмірі 1866,96 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6250,16 грн.; за період з 01.11.2021 по 31.03.2025 за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 36690,14 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3 % річних у розмірі 1103,20 грн., пеня у розмірі 1342,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4621,95 грн. та заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1319,93 грн., зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 712,80 грн., що разом становить 176675,09 грн.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Правовідносини у сфері надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (Правила № 630).

Правовідносини у сфері надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії».

Відповідно до вимог даних нормативно-правових актів, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

На підтвердження позовних вимог КП «Київтеплоенерго» надало: розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 березня 2025 року; копії витягів з додатку до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18; довідку про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ; документи, які підтверджують надання послуг та підключення будинку до мереж теплопостачання та гарячої води, документи, які підтверджують реєстрацію відповідачів за адресою, за якою надаються комунальні послуги.

На підставі наданих доказів судом встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як користувачу квартири, і що на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданими суду розрахунками.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не є власником чи співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1 , а тому є неналежним відповідачем, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не звільняють відповідача від обов`язку оплачувати комунальні послуги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є не лише власник, а й особа, яка користується житловим приміщенням та отримує послугу, отже, особа, яка проживає у житлі та користується послугами, несе обов`язок їх оплати в повному обсязі.

При цьому відповідач у апеляційній скарзі не заперечує тих обставин, що вона зареєстрована та фактично проживає за вказаною адресою, а відтак користується житлово-комунальними послугами, тому доводи апеляційної скарги щодо неналежного суб`єктного складу є безпідставними.

Відповідач не відмовлялася від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення відповідачем на адресу КП «Київтеплоенерго» заперечень щодо надання послуг теплопостачання на гарячого водопостачання або щодо неотримання ними щомісячних рахунків на сплату послуг. Доказів неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 відповідачем суду також не надано. В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до КП «Київтеплоенерго» із заявами про здійснення перерахунку заборгованості в зв`язку з невідповідністю нарахованих позивачем сум оплати житлово-комунальних послуг показникам лічильників або обсягам споживання.

За даних обставин ОСОБА_1 є належним відповідачем за даним позовом.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані посилання апеляційної скарги на правові висновки Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 755/7683/13-ц за позовом КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції правовим висновкам, наведеним у цій постанові, не суперечить, з огляду на те, що за наслідками апеляційного перегляду справи № 755/7683/13-ц позов задоволено частково та стягнуто заборгованість із співвласників квартири, рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржувалося, тому не переглядалося колегією суддів в касаційному порядку у цій частині на предмет законності і обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги, що рішення фактично ґрунтується на припущенні, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, оскільки будь-які висновки суду першої інстанції про належність ОСОБА_1 квартири за вказаною адресою в оскаржуваному рішенні відсутні і судом відповідні обставини не встановлювались. Натомість, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як особа, яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 20 травня 2019 року, є споживачем послуг, які надає позивач.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вжито всіх можливих та розумних заходів щодо належного повідомлення відповідача про факт надходження позовної заяви та про розгляд справи, що призвело до порушення її процесуальних прав, апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції надсилав ОСОБА_1 судову кореспонденцію за адресою її реєстрації, яку вона також вказала в подальшому у апеляційній скарзі. Поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.

Доводи апеляційної скарги про неналежне виконання працівниками Укрпошти своїх обов`язків щодо вручення судової кореспонденції є нічим не підтвердженим припущенням та відхиляються апеляційним судом.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_1 вважається такою, що повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був вжити інших заходів для повідомлення учасника справи, чого в даній справі зроблено не було, апеляційний суд враховує, що за змістом позовної заяви будь-які інші засоби зв`язку з відповідачем позивачу відомі не були і суду першої інстанції не повідомлялись.

За даних обставин є нерелевантними та відхиляються апеляційним судом посилання ОСОБА_1 на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2025 року в справі № 990/307/23 про те, що суд мав ужити всіх необхідних заходів для повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом надсилання судової повістки про розгляд справи на альтернативні адреси, зазначені позивачем в апеляційній скарзі, а також на електронну пошту та телефонограмою.

Аргументи відповідача в апеляційній скарзі, що вона не отримувала копію позовної заяви з додатками, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, передбаченою ст. 376 ЦПК України, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи, та відхиляються апеляційним судом.

Разом із тим, частково задовольняючи позов, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що у наданому позивачем розрахунку пені не зазначено, який розмір пені визначений договором, як і не наведено формулу, за якою позивач здобув відповідну суму, з огляду на відсутність в матеріалах справи примірників індивідуальних договорів на постачання гарячої води та на постачання теплової енергії, оскільки надання позивачем послуг здійснюється на підставі саме цих договорів, про що зазначено у самому позові.

Так, відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Отже, з огляду на відсутність в матеріалах справи договорів, з яких можна було би встановити умови нарахування пені та її розмір, вимоги про стягнення нарахованої позивачем пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягали.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість решти заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за спожиті після 20 травня 2019 року послуги з ЦО/ЦПГВ та з 01 листопада 2021 року - послуги з ТЕ/ПГВ, із нарахованими на суми заборгованості інфляційними втратами та 3 % річних.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення пені ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, в частині загального розміру заборгованості 176675,09 грн., а також в частині судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київтеплоенерго» стягнуто решту заборгованості в загальному розмірі 173465,91 грн., є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

За подання позову КП «Київтеплоенерго» сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн., а відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3748,20 грн.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 83 % (стягнуто 173465,91 грн. із заявлених до стягнення 208233,01 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволення позову в розмірі 2513,24 грн.

Разом із тим, оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено на 2 % (стягнуту судом першої інстанції суму заборгованості 176675,09 грн. зменшено до 173465,91 грн.), з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно до задоволення апеляційної скарги в розмірі 74,96 грн.

Шляхом взаємного зарахування з відповідача на користь позивача КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2438,28 грн. (2513,24 грн. - 74,96 грн.).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року скасувати в частині стягнення пені у розмірі 3209,18 грн. та в частині зазначеного загального розміру заборгованості 176675,09 грн., а також в частині судового збору, та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у позові в частині стягнення пері в розмірі 3209,18 грн.

У іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року, яким з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 173465,91 грн., залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ пл. І.Франка 5 ) судовий збір в розмірі 2438,28 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.