БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2390/25
Провадження № 2/497/613/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,

представника відповідача - Шляпіної Л.М. (ВКЗ),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача заборгованість основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 53 092,01 гривень. Крім того стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 гривень

В обґрунтування позову стверджує, що відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.10.2021 по 31.07.2025 (включно) було спожито природний газ на загальну суму 53 092,01 гривень, вартість якого залишилась не оплаченою Споживачем.

Вищезазначений об`єкт нерухомості належить Відповідачу на праві власності, про що свідчить Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови НКРЕКП № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу...» на території України. Споживачем постачальнику не була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Разом з тим, відповідно до розпорядження КМУ від 22.07.2020 № 917 позивача визначено постачальником «останньої надії». Постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України як постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. Постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Таким чином відповідач приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплачує борг за спожитий природний газ, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням суду від 16.10.2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 … на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» … заборгованість за період з 01.10.2021 по 31.07.2025 (включно) за спожитий природний газ у розмірі 53092.01 гривень (п`ятдесят три тисячі дев`яносто дві гривні 01 копійка) та судові витрати в розмірі 2422.40 гривень ... (а.с.41-44), яке було надіслано сторонам по справі (а.с.45).

Ухвалою суду від 12.12.2025 року заяву ОСОБА_1 , яка подана від його імені представником ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 16.10.2025 року по цивільній справі № 497/2390/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.Призначено судове засідання на 27.01.2026 року о 10:00 годині в залі судового засідання №4 в приміщенні Болградського районного суду Одеської області за адресою: вул.25 Серпня, №192, м.Болград, Одеська область. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам частин 1-3ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.60-62), про що повідомлено сторін по справі (а.с.64).

16.12.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шляпіна Л.М. надіслала відзив (а.с.66-74). У відзиві представник зазначає, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідачем не визнаються повністю з наступних причин: - постачання природного газу не підтверджене належними доказами (акти приймання-передачі, показники лічильників відсутні); - не доведено факт укладення договору саме з ОСОБА_1 , як споживачем;- сума нарахувань є необґрунтованою, та розрахунки заборгованості не надано.

З 2015 року за адресою АДРЕСА_1 не мешкає ні відповідач, ні інші особи. У вказаному будинку зареєстрована бабуся відповідача ОСОБА_3 .

З 2015 року зареєстрована у будинку ОСОБА_3 подавала заяви до Болградської газопостачальної дільниці про те, що вона виїхала і користуватись опаленням не буде, тому і не передавались показники з лічильника в будинку.

Заборгованості за використання газу не має і не могло бути, оскільки у будинку не мешкають господарі та будь які інші особи.

Сусідами села Кубей складено акт фактичного мешкання осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Неодноразово газопостачальною компанією АТ Одессагаз було перевірено обладнання і не було зафіксовано заборгованості. Газовий лічильник знаходиться у дворі, доступ контролера по перевірки газового лічильника не обмежено. Боргу за споживання газу не було згідно перевіркам лічильника у 2024 році.

07.12.2025 року нею, представником ОСОБА_2 спрямовано адвокатський запит до Болградського управління газового господарства АТ «Одесагаз» про надання довідки про спожитий газ у будинку за адресою: АДРЕСА_1 у період з 2015 року по 2025 рік, а також про надання копій звернень ОСОБА_3 , яка зареєстрована у вказаному будинку і зверталась з заявою про переїзд в інше місце мешкання у 2015 році, то тому вона користуватись опаленням у будинку не буде.

Втім, на час подання відзиву, відповіді на адвокатський запит на електронну пошту адвоката не надіслано.

З цих підстав, представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог у справі №497/2390/25 провадження № 2/497/1406/25 за цивільним позовом ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_1 повному обсязі. Стягнути з позивача судові витрати, які складаються з судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення по справі №497/2390/25 та витрат на правову допомогу адвоката (а.с.66-74).

В судове засідання 27.01.2026 року:

-представник позивача - не прибув, будучи належним чином повідомленим (а.с.65, 66 зворотна сторінка);

-відповідач - не прибув, причину неявки не повідоми;

-представник відповідача - не прибула, надіслала клопотання про відкладення судового розгляду в зв?язку з зайнятістю в іншому судовому процесі (а.с.75-78).

Протокольною ухвалою суду відкладено судовий розгляд на 11:00 годину 10.03.2026 року (а.с.80), про що повідомлено сторін по справі (а.с.81).

04.03.2026 року представником відповідача Шляпіною Л.М. надіслано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (а.с.82-85), яке задоволено ухвалою суду від 05.03.2026 року (а.с.87), про що повідомлено сторін по справі (а.с.88).

10.03.2026 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів до матеріалі справи на підтвердження заперечень відповідача щодо відсутності заборгованості за спожитий природній газ (а.с.89-100).

В судове засідання 10.03.2026 року:

-представник позивача - не прибув, будучи належним чином повідомленим (а.с.81). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у відсутність представника (а.с.5);

-відповідач - не прибув, причину неявки не повідомив;

-представник відповідача - підтримала заперечення, викладені у відзиві, надала пояснення про те, що відповідач є власником 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , однак за цією адресою не зареєстрований і не проживає. За вказаною адресою ніхто тривалий час не проживає та відповідно природній газ не споживається, а відтак не може бути заборгованості. Представником АТ «Одесагаз» було здійснено Акт звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу, згідно якого відсутня заборгованість за вказаним об`єктом. З цих підстав в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.27), є власником 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а/с 10-11) .

Згідно інформації по рахунку № НОМЕР_1 , відкрито за об?єктом: АДРЕСА_1 , споживачем є ОСОБА_1 (а.с.23-25).

Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг N 880 від 04.07.2017 "Про видачу ліцензій з постачання природного газу" на території України та постачає природній газ за адресою: АДРЕСА_1 .

Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) N 2496 від 30.09.2015 р. (далі - Правила), та ст. ст. 6, 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, (далі - Договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Постановою НКРЕКП N 2500 від 30.09.2015 р. "Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам" визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст. ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової Форми договору.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 та за період з 01.10.2021 року по 31.07.2025 року було спожито природний газ на загальну суму 53 092.01 гривень (а.с.2).

В той же час, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Зі змісту статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вбачається, що учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, між іншим, є споживачі (індивідуальні та колективні).

Положеннями пункту 6 частини першої статті вищезазначеного Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно інформації Кубейської сільської ради Болградського районного суду Одеської області від 28.10.2025 року № 1015 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по теперішній час, але фактично не проживає. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований і не проживає (а.с.72).

На адвокатський запит представник АТ «Одесагаз» провів звіряння фактично використаних об`єктом споживання об`ємів природного газу та складено АКТ за період з 13.01.2025 року по 01.03.2026 року, згідно якого станом на січень 2026 року значиться відсутність заборгованості за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 . В графі «Обсяг споживчого газу, м3 значиться показник: -5 327.06 м.3 (а.с.93-96).

В листі від 04.03.2026 року за №590 до Акту Акціонерне товариство «Одесагаз» зазначило, що на Інформаційну платформу Оператор ГТС було внесено корегування у звітний період за лютий 2026 року в обсязі: - 5327.06 м3 (а.с.92).

Зазначене цілком спростовує доводи позивача щодо наявності заборгованості у відповідача за вказаною адресою.

Суд також зауважує, що сам лише факт наявності відкритого особового рахунку на ім`я відповідача не може покладати на нього відповідальність зі сплати заборгованості за природній газ за умови недоведеності того, що відповідач в розумінні чинного законодавства може вважатися індивідуальним споживачем.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі N 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

У ч. 1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Враховуючи те, що ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» не довело факт того, що відповідач є користувачем майна, де позивач постачає природній газ, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо постачання природного газу, а наявність відкритого особового рахунку на ім`я відповідача не свідчить про наявність в останнього обов`язку здійснювати сплату заборгованості за спожитий природний газ, та відсутність взагалі заборгованості за спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом звіряння фактично використаних об?єктом споживача об`ємів природного газу (а.с.92-96), суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору:

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідачем при подачі заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір на суму 484.48 гривень.

Таким чином, в силу названих процесуальних вимог закону, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені відповідачем судові витрати в розмірі 484.48 гривень - судового збору.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (юридична адреса: вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 - судовий збір в розмірі 484.48 гривень (чотириста сорок вісім гривень сорок вісім копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.03.2026 року.

Інформація про сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»: 04116, вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ

Представник позивача Рудницький Юлій Ігорович: АДРЕСА_4 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 , тел. НОМЕР_4

Відповідач ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 тел. НОМЕР_5

Представник відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_6 , тел: НОМЕР_6 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4

Суддя: С.В.Кодінцева