ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 632/634/24
Номер провадження 22-ц/818/302/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2025 року в складі судді Библіва С.В. по справі № 632/634/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Златопільської міської ради Харківської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» (далі - ТОВ «Фермер-Агро»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Златопільської міської ради Харківської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки (паю) з кадастровим номером :02:000:0062, загальною площею 6,9691 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Картамиської сільської ради Первомайського району Харківської області.

18 січня 2021 року вказану земельну ділянку передано в оренду ТОВ «ФЕРМЕР-АГРО» строком на 15 років зі сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 10 000 грн на рік з моменту державної реєстрації цього договору, тобто з 24 вересня 2021 року.

Проте, в порушення умов договору відповідачем не було внесено орендну плату за 2022 та 2023 роки, у зв`язку з чим наявні підстави для розірвання вказаного правочину та стягнення пені, передбаченої п. 13 договором за 2022 рік 181 грн та 194 грн за 2023 рік.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0062 від 18 січня 2021 року; стягнути з відповідача орендну плату за два роки у розмірі 20000,00 грн, пеню у розмірі 375,00 грн, інфляційні витрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - у сумі 648,62 грн та 459,02 грн відповідно, а також судові витрати.

17 квітня 2024 року Виконавчим комітетом Златопільської міської ради Харківської області подано письмові пояснення, відповідно до яких підстави для його участі у цій справі у якості третьої особи відсутні, оскільки заемельна ділянка, що є предметом спору, належить до юрисдикції Біляївської територіальної громади Лозівського району Харківської області (а.с.37).

30 квітня 2024 року ТОВ «Фермер-Агро» подано відзив, в якому товариство просило залишити позов без задоволення.

Відзив мотивовано недотриманням позивачкою принципів добросовісності та її суперечливою поведінкою, оскільки позов ОСОБА_1 було подано з вимогами про стягнення «заборгованості» з орендної плати за договором оренди (у визначеному таким договором оренди розмірі) та про розірвання договору оренди, і в той же час не визнаючи чинності того ж самого договору оренди та відповідно його умов.

Заборгованість з виплати орендної плати перед позивачем відсутня, оскільки оренда плата була виплачена позивачу у 2021 року як аванс, оскільки орендна плата у 2021 році була значно більшою, ніж вказана у відповідному договорі, а тому підстави для розірвання договору та стягнення коштів відсутні.

Рішенням Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки без номеру, укладений 18 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фермер-Агро», відносно земельної ділянки площею 6,9691 га, кадастровий номер :02:000:0062.

Стягнуто з ТОВ «Фермер-Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,9691 га, кадастровий номер :02:000:0062 та нарахування на неї у розмірі 21482,64 грн, з яких 20000,00 грн - невиплачена орендна плата за 2022-2023 роки; 375,00 грн - пеня, передбачена п.13 розірваного договору; 648,62 грн - інфляційні витрати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та 459,02 грн - 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також 1937,92 грн судового збору.

На вказане судове рішення 10 червня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Фермер-Агро» до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована наявністю істотних розбіжностей між фактичними обставинами справи та обставинами, встановленими судом першої інстанції при ухвалені рішення.

Вказувало, що товариством виконано договірні зобов`язання в повному обсязі.

Процесуальні документи, подані ТОВ «Фермер-Агро» при обґрунтуванні недобросовісної поведінки позивача не містять посилання на справу № 632/2381/20, яка не відноситься до ОСОБА_1 , а була ініційована іншим позивачем у справі, а тому суд першої інстанції помилково зазначив ці обставини в своєму рішенні.

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебувала справа № 632/2379/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Фермер-Агро» про визнання договору оренди землі неукладеним, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації речового права оренди. Предметом спору був договір оренди земельної ділянки від 12 січня 2018 року.

Однак, після подання позовної заяви по справі № 632/2379/20 між сторонами укладено новий договір оренди землі від 18 січня 2021 року.

Судом першої інстанції не враховано, що з суми орендної плати, встановленої у договорі оренди утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, внаслідок чого фактична сума до виплати позивачу становитиме менше ніж 10 000,00 грн

Сума орендної плати, що вказана в договорі оренди землі, не є «чистою» сумою «до виплати», а тому заявлення вимог про стягнення такої суми без вирахування з неї податків та зборів не відповідає умовам договору та нормам законодавства.

Навіть у разі наявності систематичної несплати орендної плати, судом не вірно розраховано суму «заборгованості», оскільки сума до виплати після вирахування податків та зборів становить 8 050,00 грн (10 000,00 х 19,5% ПДФО та військовий збір).

За вирахуванням податків та зборів за 2021-2022 роки позивач мав би отримати 16 100,00 грн орендної плати.

У 2021 році ТОВ «Фермер-Агро» було виплачено орендну плату ОСОБА_1 у більшому розмірі (17000 грн), ніж це встановлено відповідним договором оренди землі, тобто здійснено її авансування.

Позивачка не заперечувала факт отримання коштів від ТОВ «Фермер-Агро» в рахунок орендної плати у зазначених товариством розмірах та надходження коштів на її банківській рахунки, що свідчить про відсутність обставин систематичної несплати орендної плати перед орендодавцем за користування земельною ділянкою за договором оренди.

Якщо податковий агент вже подав інформацію про нарахування та виплату доходу в тому розмірі, який був фактично виплачений, виплатив такі грошові кошти особі і сплатив з них податки та збори у відповідному звітному періоді, подавати інформацію про нарахування доходу в наступні звітні періоди немає необхідності, оскільки матиме місце повторне зазначення нарахування одного й того ж самого доходу.

Відображена у поданих позивачем відомостям з ДПС про нараховані і виплачені доходи, на які посилалась ОСОБА_1 , виплата на її користь за 4 квартал 2021 року 17 000,00 грн є саме сумою орендної плати за 2021 та 2022 роки після вирахування податків та зборів.

Ухвалами суду першої інстанції від 18 вересня 2024 року, 05 листопада 2024 року, 04 грудня 2024 року встановлено три неявки позивача у підготовче засідання, який був належний чином повідомлений, не подано від позивача ніяких клопотань про перенесення підготовчого засідання з обґрунтуванням поважності причин такої неявки чи клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з чим були наявні підстави для залишення позову без розгляду.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 березня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримано 25 липня 2025 року (а.с.186, т. 1);

ТОВ «Фермер-Агро» отримано в електронному кабінеті 08 липня 2025 року (а.с. 181, т. 1);

Адвокатом Оріщенко Наталією Сергіївною, яка діє в інтересах ТОВ «Фермер-Агро», отримано в електронному кабінеті 08 липня 2025 року (а.с. 183, т. 1);

Виконавчим комітетом Златопільської міської ради Харківської області отримано в електронному кабінеті 08 липня 2025 року (а.с. 182, т. 1).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0062 площею 6,9691 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8, 12 )

18 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фермер-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого останньому надано в оренду вищевказану земельну ділянку строком на 15 років (а.с.9-10).

Орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 10 000 грн 00 коп. за один повний рік користування земельною ділянкою. Орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується Орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу Орендаря або у натуральній (сільськогосподарською продукцією) (п. 9 Договору).

За п. 13 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 32 дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

14 січня 2022 року ОСОБА_1 через систему АТ «Укрпошта» отримано від ТОВ «Фермер-Агро» переказ орендної плати у розмірі 17000,00 грн (а.с.46-47).

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України.

Водночас у пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 за наслідками аналізу положень статті 141 Земельного кодексу України, статті 651 ЦК України, зроблено висновок, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Поряд з цим Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/391/23 аналізувалось співвідношення загальних та спеціальних норм у вирішенні питання про розірвання договору оренди землі, досліджувалось питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, а також на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Аналізуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України, суд має встановити такі обставини, як "систематичність" та "несплату", зокрема, орендної плати.

Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Щодо поняття "несплата", вжите у пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття "несплата" та "недоплата" не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова "несплата", можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.

У зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Досліджуючи питання розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

Відповідно до вимог ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що ТОВ «Фермер-Агро» не було сплачено їй оренду плату за 2022 та 2023 роки, що є підставою для розірвання договору та застосування штрафних санкцій.

На спростування зазначених обставин ТОВ «Фермер-Агро» зазначало про відсутність порушень умов договору оренди, оскільки у 2021 році Товариством було сплачено оренду плату за 2021 та 2022 році у розмірі 17000 грн, що відповідає умовам договору, оскільки сплата оренди здійснюється після відрахування усіх обов`язкових зборів та платежів.

Матеріали справи свідчать, що 14 січня 2022 року ОСОБА_1 через систему АТ «Укрпошта» отримано від ТОВ «Фермер-Агро» переказ орендної плати у розмірі 17000,00 грн. Обставини неотримання зазначених сум відповідачкою не спростовано.

Відповідно до п. 170.1.1. Податкового кодексу України Податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (п. 170.1.4. ПК України).

За п. 167.1. ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

За п. 16-1. Перехідних положень ПК України (у редакції станом на грудень 2021 року) Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (п. 1.2. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (п.1.3 цього підпункту).

Зважаючи на вказані вимоги закону розмір орендної плати, що мав бути виплачений після утримання ТОВ «Фермер-Агро» як податковим агентом податків та зборів становить (10000 грн х (18+1,5)%) = 8050 грн за рік.

Відповідачем за 2021 рік було сплачено позивачці 17000 грн, що є більшим, ніж щорічний платіж, обумовлений договором та відповідає розміру орендної плати, що підлягав сплаті за 2 роки, тобто за 2021 та 2022 роки.

Як зазначалося, підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України, як підстава позову, є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором саме за 2022 та 2023 роки.

Зважаючи, що чинне законодавство та умови укладеного між сторонами у справі договору оренди не містили заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою, судом апеляційної інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи не встановлено систематичної несплати орендної плати з вини орендаря.

Вказане виключає наявність заявленої ОСОБА_1 підстави для розірвання договору, а також застосування штрафних санкцій до ТОВ «Фермер-Агро».

Між тим, щодо стягнення орендної плати то суд керується таким.

Заперечуючи проти позову ТОВ «Фермер-Агро» вказувало про перерахування коштів авансом за 2021 та 2022 рік. Проте, доказів щодо сплати орендної плати за 2023 рік відповідачем надано не було, обставини невиконання договору в цій частині не спростовано.

Отже, судова колегія вважає висновки суду першої інстанції про стягнення 10000 грн орендної плати за 2023 рік обґрунтованими.

Доводи відповідача щодо меншої суми стягнення у зв`язку з вирахуванням податків суд до уваги не бере, оскільки під час виплати коштів та виконання рішення суду на ТОВ «Фермер-Агро» покладено обов`язок утримати вказані суми як податковим агентом.

Щодо стягнення пені та інший штрафних санкцій, то судова колегія керується таким.

Відповідно до пункту 11 Орендна плата вноситься протягом 365 днів з дня набрання чинності цим договором відповідно до вимог Законодавства, що діє на момент проведення державної реєстрації.

Договір укладено 18 січня 2021 року, тобто, орендар мав внести орендну плату за 2023 рік не пізніше 18 січня 2024 року.

Позов подано через систему «Електронний суд» 14 квітня 2024 року.

Отже, період прострочення становить 86 днів.

Отже, розмір пені, передбаченої договором становить 10000 грн х 0,1% х 86 = 860 грн

Між тим, за частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи, що позивачем заявлено до стягнення лише 375 грн пені, то саме ця сума підлягає стягненню.

За частиною 2 статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних у зв`язку з несплатою орендної плати становить 10000 х 0,03 х 86/366 = 70,49 грн, інфляційні втрати - (10000 х 100,3 х 100,5) - 10000 = 80,15 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме залишення позову про розірвання договору оренди без задоволення та зменшення сум, що підлягає стягненню до 10525,64 грн (10000 + 375 + 80,15 + 70,49).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При звернені до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено 1937,92 грн з яких 968,96 грн щодо вимог немайнового характеру - та 968,96 щодо вимог по стягнення коштів (а.с. 1).

Отже, позов в частині майнових вимог задоволено на 49 % (10525,64 х 100%)/ 21482,64, а тому позивачці має бути компенсовано 968,96 х 49% = 474,79 грн.

При звернені до суду з апеляційною скаргою ТОВ «Фермер-Агро» сплачено 2906,88 грн судового збору (а.с. 157, 172)

Апеляційну скаргу задоволено частково, а саме щодо немайнових вимог, а також 51% щодо майнових вимог, а тому товариству має бути компенсовано 1453,44 грн + (1453,44 х 51%) = 2194,69 грн.

На підставі частини 10 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фермер-Агро» підлягає стягненню 2194,69 грн - 474,79 = 1719,90 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» задовольнити частково.

Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2025 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Златопільської міської ради Харківської області в частині розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Зменшити розмір орендної плати, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» (Харківська обл., Лозівський р-н, село Веселе, вулиця Центральна, будинок 1-А ) з 20000 грн до 10000 (десять тисяч) грн, а також інфляційних втрат з 648,62 грн до 80 (вісімдесят) грн 15 коп. та 3% річних з 459,02 грн до 70 (сімдесят ) грн 49 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В порядку перерозподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Агро» (Харківська обл., Лозівський р-н, село Веселе, вулиця Центральна, будинок 1-А ) 1719 (одна тисяча сімсот дев`ятнадцять) грн 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук