10.03.2026 Справа № 756/1492/26
Унікальний номер 756/1492/26
Номер провадження 2/756/4022/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Козловець Ю.О.,

за участі : позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Зотікова С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» про стягнення інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовним вимог

У лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» компенсацію інфляційних витрат в сумі 67327,64 грн. та 3% річних в сумі 20194,50 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 02 січня 2026 року відповідачем на рахунок позивача зараховано 207927,00 грн на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 11 грудня 2025 року у справі № 756/3654/24, яким розірвано договір укладений між сторонами №2406 від 24 червня 2022року та стягнуто з відповідача на користь позивача 207927,00 грн.

Посилаючись, на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Рух справи

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2026 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду на 09 березня 2026 року.

Від представника відповідача 23 лютого 2026 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення заявлених вимог.

Від позивача 27 лютого 2026 року надійшла відповідь на відзив.

Представник відповідача 28 лютого 2025 року подав заперечення у відповідь на відзив.

Від позивача 04 березня 2026 року надійшла заява.

В судовому засіданні 09 березня 2026 року позивач наполягав на задоволенні заявлених вимог з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поданих заявах.

Представник відповідача в судовому засіданні 09 березня 2026 року заперечував проти задоволення заявлених вимог з підстав та мотивів викладених у відзиві.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 24 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» укладений Договір № 2406 про надання стоматологічних послуг. Узгоджений план лікування (а.с.18-20).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, у справі № 756/3654/24, розірвано договір №2406 від 24 червня 2022 року укладений між сторонами та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти 207927,00 грн. та 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до платіжної інструкції №11115 від 02 січня 2026 року ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» на виконання рішення суду перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти 207927,00 грн.

За розрахунком заборгованості, який наданий позивачем, за період з 09 червня 2022 року по 02 січня 2026 року заборгованість, яка нарахована з 09 червня 2022 року в порядку ст.625 ЦК України за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання становить 87508,44 грн. з яких: 67327,64 грн. - інфляційні витрати на прострочену заборгованість; 20194,50 грн. - 3% річних.

Між сторонами виник спір про стягнення з відповідача, встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних в порядку ст.625 ЦК України.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Крім того, згідно частини 5 цієї статті, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Частиною ч. 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Рішенням суду, яке набрало законної сили 11 грудня 2025 року, договір про надання стоматологічних послуг від 24 червня 2022 року № 2406 розірваний.

Суд погоджується із запереченням відповідача, що саме з цієї дати припинилися зобов`язання сторін за договором про надання стоматологічних послуг.

Після набрання рішенням законної сили, договірні правовідносини трансформувалися в зобов`язальні зі сплати коштів позивачу в сумі 207 927,00 грн.

А тому, суд вважає, що нарахування позивачем інфляційних збитків та 3% річних з дат проведення розрахунку на виконання укладеного між сторонами договору за надані стоматологічні послуги: з 09.06.2022 року, 24.06.2022 року, 28.07.2022 року, 04.08.2022 року, 20.01.2023 року, 13.02.2023 року, 01.04.2023 року, 24.05.2023 року, безпідставні й задоволеною не підлягають.

Суд, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку, не погоджується із ним, в частині визначення періоду нарахування.

З огляду на набрання рішенням законної сили 11 грудня 2025 року й виконання відповідачем судового рішення 02 січня 2026 року, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 791,83 грн,з яких: інфляційні витрати - 415,85 грн та три відсотка річних - 375,98 грн.

Суд вважає, що посилання позивача на висновки Верховного Суду у справах №910/15411/21, №910/15410/21 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому що фактичні обставини в наведених справах різняться із фактичними обставинами справи, яка перебуває на розгляді в суді.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на прострочу кредитора, як на підставу звільнення від обов`язку сплатити розмір стягнутої за рішенням суми з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, не сповіщення позивачем номеру рахунку та отримання повного тексту рішення лише 29 грудня 2025року.

Як встановлено в судовому засіданні, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача був присутнім та обізнаний про прийняте судом апеляційної інстанції рішення за наслідками апеляційного перегляду, яке проголошено в судовому засіданні 11 грудня 2025року.

Відповідно до вимог ст.384 ЦПК постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Отже, у відповідача, як боржника виник обов`язок виконання рішення суду, з наступного дня за днем ухвалення, тобто з 12 грудня 2025 року.

Сторона відповідача посилається на ту обставину, по позивач сповістив про реквізити зарахування коштів лише 01 січня 2026 року, проте із запитом про реквізити відповідач звернувся лише 29 грудня 2025 року. Як сповістив представник відповідача в судовому засіданні, до 29 грудня 2025 року із вимогою про сповіщення рахунку до позивача не зверталися. Суд не вбачає підстав для застосування положення ст.613 ЦК України, тому що доказів відмови ОСОБА_1 прийняти належне виконання, запропоноване боржником суду не надано.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно дост. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розмірузадоволених позовних вимог.

За подання позовної зави позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні позовної заяви фізичною особою становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 прожиткових мінімумів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01 січня 2026 року - 3328,00 грн.

Виходячи з наведених вище положень законодавства, судовий збір за подання позовної заяви мав бути сплачений у розмірі 1331,20 грн (3328,00 грн х 0,4).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково, позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12,05 грн. (791,83х1331,20:87508,44).

Щодо клопотання представника відповідача про компенсацію витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу представником наданий договір №13/2-26 від 13лютого 2026 року про надання професійної правничої допомоги за умовами якого ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» уповноважило адвоката Зотікова С.Є. здійснювати представництво інтересів клієнта в суді. Пунктом 3.1. договору сторони узгодили розмір гонорару за надання правничої допомоги в суді першої інстанції 10000,00 грн.; рахунок від 13 лютого 2026 року а сплату послуг адвоката; платіжна інструкція №11336 від 16 лютого 2026 року про оплату послуг адвоката в розмірі 10000,00 грн.

Суд з урахуванням категорії справи, яка відноситься до справ незначної складності, загальної тривалості розгляду справи в одному судовому засіданні, участі представника відповідача, вчинення адвокатом процесуальних дій подання відзиву, заперечення, з урахуванням часткового задоволення заявлених вимог, вважає необхідним частково компенсувати відповідачу понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 77-81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 278 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» про стягнення інфляційних витрат,- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати - 415,85 грн та три відсотка річних - 375,98 грн. В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 12,05 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал», (код ЄДРПОУ -37859756, адреса місця знаходження: м. Київ, просп.. Володимира Івасюка, буд. 24-А.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2026 року.

Суддя І.С. Шролик