Справа № 148/524/26
Провадження № 2-н/148/16/26
У Х В А ЛА

про відмову у видачі судового наказу

11 березня 2026 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

В С Т А Н О В И В:

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/2 від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, вважаю, що у видачі судового наказу необхідно відмовити, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 19 ЦПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику на відомо.

Згідно ч.2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Тобто, однією з необхідних умов звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є те, що вимога про стягнення аліментів не повинна бути пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Беручи до уваги той факт, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 19.07.2014 серія НОМЕР_1 вбачається, що шлюб між заявницею та боржником зареєстрований 19.07.2014 року, а син ОСОБА_3 народився, згідно копії повторного свідоцтва про народження від 10.08.2014 серії НОМЕР_2 , 13.08.2010, тобто до його укладення, а тому відомості про батька могли бути внесені на підставі ст. 126 або ст. 135 СК України, що в свою чергу може бути пов`язане зі встановленням чи оспорюванням батьківства.

Також, необхідно зазначити, що заявницею не надано повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 або ж копії актового запису № 7 від 26.08.2010 про його народження, де вказана підстава внесення відповідного запису та містяться відомості про батька, що на підставі ч. 1 ст. 122 СК беззаперечно свідчило би про неоспорюване походження дитини від боржника, що позбавляє суд можливості визначити його батьківство або його відсутність по відношенню до дитини.

Водночас, з відповіді Тульчинської міської ради № 02-22-906 від 02.03.2026 вбачається, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягів з реєстру територіальної громади заявниця та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, заявниця та діти проживають за однією адресою з боржником, складають сім`ю та мають спільний побут. Обставин, що члени сім`ї мають окремі бюджети та ведуть домашнє господарство окремо судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

У частині 2 статті 160 ЦПК України зазначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Із доданих до заяви про видачу судового наказу документів не вбачається, що діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходяться на утриманні боржниці, оскільки проживають разом із заявницею та боржником за одною адресою, а тому з поданих документів неможливо встановити з ким із батьків проживають діти та на чиєму утриманні перебувають. Відтак, вбачається, що між сторонами також існує спір про правові підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 СК України - з ким саме із батьків проживають діти для подальшого звернення з вимогою про стягнення аліментів.

Приписами п.1, п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу або якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що батьківство боржника по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не підтверджено, з матеріалів справи не можливо встановити хто з батьків утримує дітей, приходжу до висновку, що заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, а тому вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 161, 163, ст. 165 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей.

Копію ухвали для відома надіслати заявниці.

Роз`яснити заявниці, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Дамчук