ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/766/26 Справа № 175/4402/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Краснокутська Н. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області 07.05.2025 року надійшла заява ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 175/4402/16-ц, у якій заявник просить суд: скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2016 року та скасувати арешт, накладений на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :02:017:0598, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14) та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 14. В обґрунтування своїх вимог зазначив пре те, що у провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області розглядалась цивільна справа № 175/4402/16-ц ОСОБА_1 до територіальної громади Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. 30.12.2016 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :02:017:0598, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14) та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 14. 21.10.2020 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у вищезазначеній справі, яким було позов задоволено. На дане рішення ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу і постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2025 року апеляційну скаргу було задоволено частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.12.2021 року скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. У зв`язку з тим, що питання про скасування заходів забезпечення позову досі не вирішено заявник вимушений звернутися до суду (а.с.21-25).

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року заяву ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 175/4402/16-ц - задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом на підставі ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2016 року та скасовано арешт, накладений на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :02:017:0598, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14) та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 14 (а.с.65-66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати (а.с.68-70).

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2016 року та скасовуючи арешт, накладений на земельну ділянку та домоволодіння, суд першої інстанції виходив з того, що 30.04.2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 , було задоволено частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.12.2021 року скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, постанова апеляційного суду набрала законної сили з дня її ухвалення, таким чином потреба в забезпеченні позову, що зумовлювала його застосування, вже відпала, а рішення суду в даній справі набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у статті 158 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Частиною сьомою статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України).

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19, забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області розглядалась цивільна справа № 175/4402/16-ц ОСОБА_1 до територіальної громади Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. 30.12.2016 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер :02:017:0598, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14) та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості 14.

21.10.2020 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у вищезазначеній справі, яким було позов задоволено. На дане рішення ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу.

30.04.2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 було задоволено частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.12.2021 року скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зазначена постанова суду набрала законної сили з дня її ухвалення.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що із ухваленням постанови Дніпровським апеляційним судом від 09.12.2021 року, підстави для забезпечення позову, які були застосовані, як гарантія та обставини, які слугували підставою для застосування заходів забезпечення позову, наразі відсутні. У зв`язку із даними обставинами, заявник скористався своїм процесуальним правом, передбаченим приписами статті 158 ЦПК України, на звернення із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті згідно ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2016 року.

Європейський Суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але і щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції скасував заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням сторони, а не з власної ініціативи, таким чином правомірно постановив відповідну ухвалу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Судді: