Справа № 158/3951/25
Провадження № 2/0158/334/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Костюкевича О.К.,

за участю секретаря судового засідання - Хмілевської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2023 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 303, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит у розмірі 4500,00 гривень, які перераховано на картковий рахунок позичальника.

Стверджують, що ТОВ «ФК «Віва Капітал» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у визначений строк.

Зазначають, що 04.10.2023 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 04102023/2, за яким відступлено право вимоги за кредитним договором № 303 від 23.03.2023 року.

Оскільки, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, кредитні кошти не повернула, у неї утворилася заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 13365,45 грн, яка складається з 4500 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 8865,45 грн. - заборгованості по процентах, яку просять суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь та понесені судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.01.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

14.01.2026 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні вимоги визнає частково. Не заперечує щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів за ним, однак не погоджується з розміром нарахованих процентів, оскільки вважає, що такі нараховані поза межами строку кредитування. Разом з цим зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу є надто завищеними та неспівмірними з урахуванням складності справи, ціни позову та обсягом виконаних адвокатом робіт. Крім того, просить звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

20.01.2026 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив, згідно якої заявлені позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановлено, що ОСОБА_1 , з метою отримання кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "ФК "Віва Капітал", 23.03.2023 року ознайомилась із паспортом споживчого кредиту та заповнила анкету-заяву, в якій указала свої персональні дані, суму бажаного кредиту та строку кредитування, яку підписала електронним підписом шляхом відтворення одноразового ідентифікатора L7Z7F8.

Цього ж дня? між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту продукту "Кредитна лінія старт" (далі Кредитний договір), який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора L7Z7F8. За умовами Кредитного договору ТОВ "ФК "Віва Капітал" зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 4500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "Старт" ТОВ "ФК "Віва Капітал" (п. 1.1 Кредитного договору). Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 22.04.2023 року (п. 1.7 Кредитного договору).

Пунктом 1.8 Кредитного договору сторони передбачили, що позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування (пролонгації), установленого договором, на підставі звернення до кредитодавця в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації споживачем такого права. Таке право реалізується шляхом здійснення погашення відсотків за користування кредитом в будь-який день протягом строку дії договору та пільгового періоду та підписання додаткової угоди до договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (ОТП-паролю), який надсилається позичальнику смс-повідомленням.

Відповідно до пп. 1.9.1 Кредитного договору період строку дії договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 218,5 процентів річних, що становить 1,592 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення строку дії договору без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.10 договору, умови щодо нарахування процентів за індивідуальною процентною ставкою за весь строк строку дії договору не застосовуються (скасовуються) з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 728,34 процентів річних, що становить 1,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та/або індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення строку дії договору є факт продовження користування кредитом понад строк дії договору, з урахуванням всіх продовжень строку дії договору на умовах п. 1.8 цього договору (пп. 1.9.3 Кредитного договору).

Згідно з п. 1.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня строку дії договору (в термін платежу), з урахуванням всіх продовжень строку дії договору, на умовах п. 1.8. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом строку дії договору.

На виконання умов Кредитного договору ТОВ "ФК "Віва Капітал" 23.03.2023 року перерахувало 4500 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , вказану відповідачем у реквізитах до Кредитного договору, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн" № 585/10 від 09.10.2023.

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 04.10.2023 року становить 13345,45 грн, з яких: 4500 грн. - залишок заборгованості за тілом кредиту, 8865,45 грн - залишок заборгованості по процентах за користування кредитом.

04.10.2023 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "ФК "Віва Капітал" укладено договір факторингу № 04102023/2, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Віва Капітал" відступає ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, ТОВ "Діджи Фінанс" зобов`язується їх прийняти та сплатити суму фінансування за таке відступлення.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023 ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 13365,45 грн, з яких: 4500 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 8865,45 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Листом № -АВ від 15.08.2025 скеровано на поштову адресу відповідача досудову вимоги про необхідність сплатити 13365,45 грн. заборгованості за Кредитним договором, яку останньою було проігноровано.

Установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки доказам, поданими учасниками справи, у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем доведено факти укладення Кредитного договору між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та ОСОБА_1 , переходу до нього права вимог за Кредитним договором, а також отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 4500 грн, відсутність будь-яких платежів з боку відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4500 грн.

Водночас суд не погоджується з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитом з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

З наданого представником позивача розрахунку установлено, що за період поза межами строку кредитування ТОВ "ФК "Віва Капітал" продовжувало нараховувати саме проценти за "користування кредитом".

З п. 1.3 Кредитного договору та графіком платежів за Кредитним договором встановлено, що строк Кредитного договору становить 30 днів.

Продовження строку кредитування на підставі п. 1.8 Кредитного договору можливе лише за умови погашення відповідачем відсотків за користування кредитом та укладення додаткової угоди.

Однак у матеріалах справи відсутня додаткова угода, підписана відповідачем щодо пролонгації строку Кредитного договору, а з доданого до матеріалів справи розрахунку за Кредитним договором установлено, що відповідач не здійснила жодного платежу в рахунок погашення відсотків за користування кредитом.

Також суд зазначає, що неповернення кредиту в погоджений сторонами 30-ти денний строк не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії договору, а є порушенням грошового зобов`язання за укладеним договором, за що настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

За наведених обставин нарахування відповідачу процентів за користування кредитом після спливу 30 днів з дня надання кредиту по своїй суті є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2013 у справі № 910/4518/16, нарахування первісним кредитором відсотків за користування позикою поза межами строку дії договору є безпідставним, тому проценти за користування позикою за Кредитним договором повинні нараховуватися упродовж 30 днів включно за базовою процентною ставкою 1,99% в день.

Суд провів власний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати відсотків протягом строку дії Кредитного договору за погодженою сторонами базовою процентною ставкою 1,99%, яка застосовується у разі несвоєчасної сплати процентів, та який складає: 4500 (тіло кредиту) х 1,99 % х 30 (днів) = 2686,50 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, який підлягає стягненню на користь позивача становить 7186,50 грн, з яких: 4500 грн. - тіло кредиту, 2686,50 грн - відсотки за користування кредитом.

Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

Заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 6000 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, актом та додатковою угодою № 303 від 17.11.2025 року.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні, без участі представника позивача.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціни позову, часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, в сумі 3000 гривень, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності, справедливості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідач по справі ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №177/25/4784/В від 16.10.2025р., суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1302,51 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 247, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, ст. 526-527, 533, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054-1056 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 303 від 23.03.2023 року у розмірі 7186 (сім тисяч сто вісімдесят шість) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 3000 (три тисячі) грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс», , адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Текст рішення складений 10.03.2026 року.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич