Справа № 490/1983/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2025 року визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Одночасно з цим зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов, в якому вона позов визнала, проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала. Також вказала на те, що не здійснює утримання та виховання сина, цим займається його батько. Відповідач має іншу сім`ю, духовний зв`язок як матері до дитини, вона не планує займатися утриманням та вихованням сина ОСОБА_5 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання сторони та представник третьої особи не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. За такого, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третьої особи, які не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/3922/23 від 14 червня 2023 року розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 червня 2023 року укладено договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав, в якому визначено що батьки домовилися про те, що місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є місце проживання батька ( АДРЕСА_1 ). Матір має право, зустрічатися на території України, за місцем проживання дитини та без перешкод спілкуватися з дитиною. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю. Окрім іншого в договорі також визначено, що матір зобов`язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини. Батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дитину проти батька чи матір. Батьки зобов`язуються поважати дитину і діяти в межах положень цього договору та поза ним тільки із урахуванням інтересів дитини, дбати про її фізичне, духовне та моральне здоров`я. цей договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димовим О.С.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/4019/24 від 26 вересня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1598,00 грн щомісячно, починаючи з 15 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки про неотримання аліментів №1646 від 03 лютого 2025 року, яку видано Центральним ВДВС у м. Миколаєві, зазначено, що ОСОБА_1 не отримує аліменти від ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2024 року по 31 січня 2025 року. Заборгованість станом на 31 січня 2025 року становить 13 660,32 грн.

З довідки КНП Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 03 березня 2025 року №9.05 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує лікаря-педіатра, протягом 2022-2025 років хворів на ГРВІ, хронічний тонзиліт. Під час відвідування лікаря-педіатра ОСОБА_4 його супроводжує батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 жодного разу не відвідувала з сином лікаря-педіатра з 2022 року по 2025 року.

У довідці №95-р від 25 лютого 2025 року Управління молоді та спорту Миколаївської обласної військової адміністрації Миколаївської обласної Дитячо-юнацької спортивної школи «Обласний шахово-шашковий клуб» ім. М.В. Шелеста зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається в клубі з 01 вересня 2023 року по теперішній час. До клубу приводить та забирає його батько ОСОБА_1 .

З довідки Миколаївського ліцею №3 Миколаївської міської ради Миколаївської області №28 від 06 лютого 2025 року слідує, що ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.

У довідці-характеристиці ДОП СП ВП №1 Миколаївського РУП в Миколаївській області зазначено, що ОСОБА_1 за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 характеризується з позитивної сторони, веде нормальний обрах життя, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає. Скарг від сусідів не надходило. З підозрюваними громадянами не спілкується, вони до нього не ходять.

З акту обстеження умов проживання від 25 квітня 2025 року слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Умови проживання задовільні, в квартирі чисто, затишно, дотримані санітарно-гігієнічні норми. Для дитини об лаштована окрема кімната зі всіма зручностями. Дитина має достатню кількість речей, які відповідають часу та сезону, гаджети для навчання та розвитку. В довідці також зазначено, що зі слів дитини з мамою не спілкується.

У письмових поясненнях наданих 25 квітня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальнику служби у справах дітей адміністрації Центрального району зазначено, що мати залишила його коли йому було 11 років і поїхала в інше місце. З того часу вона не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не допомагає та не підтримає його. За цей час жодного разу не привітала його з днем народження. ОСОБА_5 не відчуває її турботи, любові і відповідальності. Всі обов`язки щодо його виховання, забезпечення та догляду взяв на себе батько, який дбає про нього. Мати не виконує своїх обов`язків, як мати.

У соціально-психологічному висновку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено що стосунки з матір`ю є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час з нею не спілкується. По відношенню до матері відчуває образу, неприязнь через те, що вона не приймає участі у його вихованні та не піклується про нього. З боку матері не відчуває захисту, підтримки, любові та зацікавленості у його житті. Стосунки з батьком є емоційно комфортними, дитина зазначає, що вони разом проводять свій вільний час, грають та спілкуються. Має прив`язаність до батька, з боку батька дитина відчуває піклування, підтримку, любов та захист.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №16434/02.02.01-22/06/14/25 від 23 червня 2025 року встановлено, що дитини проживає з батьком, який займається утриманням та вихованням сина, з матірю дитини укладено нотаріальний договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав, з матері стягнути аліменти на утримання сина, їх стосунки є емоційно комфортними для дитини. Також зазначено, що після ухвалення Центральним районним судом м. Миколаєва рішення про відмову у позбавленні батьківських прав матері дитини обставини не змінилися. Неповнолітній ОСОБА_5 надав свої пояснення про те, що хоче щоб питання позбавлення батьківських прав його матері було вирішено, адже для нього важливо мати стабільну сім`ю і знати хто про нього піклується, думає та дбає батько.

За результатами розгляду цього питання органом опіки було ухвалено рішення про не доцільність позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 , оскільки це є крайньою мірою.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини 1-3 статті 157 СК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

У своєму рішенні від 07 грудня 2006 року у справі HUNT v. UKRAINE, № 31111/04 (§54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції ( 995_004 ) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п. 78).

У §100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 вказано на те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між батьками укладено відповідний договір, відповідно до якої ОСОБА_8 проживає разом із батьком. Однак, визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір обов`язку щодо виховання та утримання свого сина.

Так, питання щодо позбавлення батьківських прав було предметом розгляду у справі №490/8685/23, в якій рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_5 .

Під час розгляду справи виконавчим комітетом Миколаївської міської ради як органом опіки та піклування було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що позивачем станом на час розгляду справи № 490/8685/23 не доведено того, в чому підлягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батьківських прав його матері стосовно нього.

Під час розгляду справи № 490/1983/25 у судовому засіданні 21 жовтня 2025 року судом допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Свідки надали показання про те, що мати ОСОБА_5 з 2022 року не з`являється, сина не відвідує. ОСОБА_11 займається виключно батько.

Також у судовому засіданні 21 жовтня 2025 року судом у присутності психолога ОСОБА_12 з`ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав його матері щодо нього. ОСОБА_5 пояснив суду, що мати не цікавиться її життям, увагу не приділяє. Останній раз бачив її у 2022 році. Мати не телефонує, не спілкується з ним. Коли вони проживали разом (з його матір`ю) мати його била та ображала. ОСОБА_5 підтримує намір батька щодо позбавлення його матері батьківських обов`язків відносно себе, спілкуватися з нею не хоче.

За такого, судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час, з березня 2022 року свідомо ухиляється від виховання та утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 підтримав рішення батька про позбавлення батьківських прав, оскільки не спілкується з матір`ю, вона не цікавиться його життям. Його стосунки матір`ю є невизначеними, до неї відчуває образу, неприязнь через те, що вона не приймає участь у його вихованні, не піклується про нього.

З огляду на зазначене, суд відхиляє висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На думку суду такий висновок є необґрунтованим, оскільки мати відсутня в житті дитини з березня 2022 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку наявні підстави для задоволенні позову та позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_5 . Позбавлення батьківських прав матері, матиме наслідком визначеність у відносинах матері та сина, та розуміння хто є сім`єю ОСОБА_5 і хто про нього піклується, що в свою чергу відповідатиме інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Шолох