Провадження № 2/357/431/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5, в м.Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Миронівський Хлібопродукт» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року представник позивачів ОСОБА_4 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миронівський Хлібопродукт» на користь позивачів- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 кошти у сумі 100 000,00 грн кожному, в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_5 , відшкодувати витрати на правничу допомогу.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.02.2024 року на 543 км + 500 км автодороги М-30, ділянка якої пролягає в межах населеного пункту с. Паланка, Уманського району, Черкаської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «Scania», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Згідно із висновком експерта №05-7-02/37 від 14.02.2024 року, смерть ОСОБА_5 настала від відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток, основи та склепіння черепа, крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки, забій - розмічення головного мозку; травми шиї з розривом лівої загальної сонної артерії, закритої тупої травми органів грудної клітки; множинними переломами ребер справа і зліва, переломом грудини, забоями легень, забоями переднього та заднього середостіння, розривами перикарда та серця з двостороннім гемотораксом (накопичення крові в плевральних порожнинах); закритої тупої травми органів черевної порожнини заочеревинного простору: розривів печінки, крововиливів в ділянці підшлункової залози, розриву правої нирки з гемоперитонеумом (накопичення крові в черевній порожнині); відкритих переломів правої та лівої гомілки. Вказані ушкодження утворились в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах ДТП, що мала місце - 13.02.2024 року, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_5 знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП (13.02.2024 року) та настанням його смерті.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, СУ ГУНП в Черкаській області 13.02.2024 року внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000007234. 30.06.2024 року вказане досудове розслідування закрито старшим слідчим в BP ЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області Заблудським В.В.

У позові вказано, що водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «Scania», д.н.з. НОМЕР_1 , виконував трудові обов`язки у ПАТ «Миронівський Хлібопродукт» на посаді водія та вказаний транспортний засіб із напівпричепом марки «Chereau», д.н.з. НОМЕР_2 закріплені на вказаному підприємстві, а тому саме ПАТ «Миронівський Хлібопродукт» визначено відповідачем по справі, на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Представник позивача вказує, що внаслідок вищевказаної ДТП, позивачам було завдано моральної шкоди. Так, ОСОБА_1 втратив свого сина, перебуваючи у похилому віці, втративши дружину, йому також довелось пережити найгірше - поховати свою власну дитину. А позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили батька, котрий так несподівано, будучи здоровим та повним сил, був позбавлений життя, трагічна звістка про загибель рідної людини, на довгий час позбавила позивачів радості сімейного життя, відчуття повноти домашнього затишку та впевненості у наявності живих та здорових батьків. Позивачі, з урахуванням принципів розумності, справедливості, а також інтенсивності та тривалості моральних страждань, визначили розмір завданої їм моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн, по 100 000,00 грн на кожного позивача.

У позові вказано, що Відповідач з моменту ДТП жодним чином не зв`язувався з позивачами, жодного інтересу до стану позивачів, процесу поховання не проявляв, жодної допомоги позивачам за фактом настання ДТП не надав. Згідно з даними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Миронівський Хлібопродукт» (), розмір статутного капіталу становить 786 927 920,00 грн, а тому позивачі вважають, що відповідач мав усі можливості як в досудовому порядку, самостійно, проявивши ініціативу, прийняти участь у компенсації завданих його працівником збитків, так і наразі, компенсувати заявлений розмір моральної шкоди.

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно 13.02.2024 року близько 22 год. 20 хв. сталась ДТП, в якій водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «SСANIA» д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «CHEREAU», д.н.з. НОМЕР_3 , в межах населеного пункту с. Паланка, Уманського району, Черкаської області, рухаючись зі сторони м. Умань в напрямку м. Вінниця допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на смузі руху в напрямку м. Вінниця. Працівниками поліції було проведено відповідні слідчі дії в рамках кримінального провадження № 0000072, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2024 року, за фактом вчинення вказаного ДТП. 14.02.2024 року водій ОСОБА_6 був освідуваний в Уманській ЦРЛ - ознак сп`яніння не виявлено. При судово-медичній (токсикологічній) експертизі у доставленому зразку крові ОСОБА_5 було виявлено: етанол в кількості - 1,88г/дм3 (проміле), що на момент смерті у людини з середньою стійкістю до алкоголю могло відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня. А також, було проведено судову експертизу технічного стану автомобіля, яким встановлено, що до моменту ДТП автомобіль «SСANIA» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «CHEREAU» д.н.з. НОМЕР_3 знаходились у працездатному стані. За результатами судово-автотехнічної експертизи СЕ-19/124-24/9316-ІТ від 24.06.2024 року водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди при максимально дозволеній швидкості руху транспортних засобів у населених пунктах 50 км/год, і тим більше не мав такої можливості при обраній швидкості руху 60 км/год. 30.06.2025 року винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 13.02.2024 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Представник відповідача вказує на відсутність вини ОСОБА_6 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило вказану дорожньо-транспортну подію, оскільки у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення. ПрАТ «МХП», як власник транспортного засобу SСANIA р.н. НОМЕР_1 із напівпричепом CHEREAU НОМЕР_3, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив його страхування у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Відповідно до страхового полісу № EP-215180606, ліміт відповідальності на одного потерпілого встановлено у розмірі 320 000 грн - за шкоду життю та здоров`ю, 160 000 грн - за шкоду майну. На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що закон прямо передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі загибелі людини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини заподіювача. Наявність договору страхування цивільної відповідальності не виключає обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду понад страховий ліміт. Поводження відповідача після трагедії свідчить про зневажливе ставлення до гідності потерпілих. За весь час після смерті ОСОБА_5 Відповідач жодним чином не виявив співчуття чи підтримки родині загиблого, не підтримав контакт із близькими, не долучився до організації поховання, не допоміг у встановленні надгробного пам`ятника. Така повна пасивність і байдужість демонструє неповагу до пам`яті загиблого та страждань його родини, що суперечить основним принципам добросовісності та людяності в цивільних правовідносинах. Відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки несе безумовну відповідальність за наслідки смертельного інциденту незалежно від вини. Ні наявність страхового полісу, ні жодні інші доводи не звільняють його від обов`язку справедливо компенсувати немайнові втрати позивачів.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 26 грудня 2024 року направив вказану справу № 357/18439/24 за підсудністю до Миронівського районного суду Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 26.12.2024, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено справу до розгляду.

04.11.2025 представник відповідача ОСОБА_7 через систему «Електронний суд» сформувала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відзив на позовну заяву.

Ухвалою судді від 05.11.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

10.11.2025 представник позивача ОСОБА_4 сформував через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою судді від 12.11.2025 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

14.11.2025 представник відповідача ОСОБА_7 через систему «Електронний суд» сформувала заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

17.11.2025 представник відповідача ОСОБА_7 через систему «Електронний суд» сформувала заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 26.11.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

03.02.2026 судом було направлено запит до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» щодо надання інформації про розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачам.

12.02.2026 на електронну адресу суду від третьої особи ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» надійшла запитувана інформація.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 підтримав позов.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не направили свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали письмові пояснення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 13.02.2024 близько 22 год. 20 хв. водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем SСANIA, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом CHEREAU, д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись на 543+500 км. автодороги М-30 ділянка якої пролягає в межах населеного пункту с. Паланка, Уманського району, Черкаської області, рухаючись зі сторони м. Умань в напрямку м. Вінниця допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на смузі руху в напрямку м. Вінниця. Внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.

Встановлено, що на підставі вказаного факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000007234.

Постановою старшого слідчого ВР ЗСТ СУ ГУ НП в Черкаській області Забудського В. від 30 червня 2026 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000007234 від 13.02.2024, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У вказаній постанові слідчого ВР ЗСТ СУ ГУ НП в Черкаській області Забудського В. від 30 червня 2026 року встановлені наступні обставини.

1. 14.02.2024 року водій ОСОБА_6 освідуваний в Уманській ЦРЛ - ознак сп`яніння не виявлено.

2. При судово - медичній (токсикологічній) експертизі у доставленому зразку крові трупа ОСОБА_5 , було виявлено: етанол в кількості - 1,88 г/дм.куб (проміле), що на момент смерті у людини з середньою стійкістю до алкоголю могло відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня.

3. Згідно висновку експертизи технічного стану № СТ/072Е-24 від 22.03.2024: «До моменту ДТП деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля автомобіль SСANIA р.н. НОМЕР_1 із напівпричепом CHEREAU НОМЕР_3 знаходились у працездатному стані» на момент ДТП був завантажений загальною вагою 21 тонна 400 кг.

4. За результатами судово автотехнічної експертизи СЕ-19/124-24/9316-ІТ від 24.06.2024 року:

« - У дорожній обстановці, яка склалася на момент дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля SCANIA р.н. НОМЕР_1 зі напівпричепом CHEREAU НОМЕР_16 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.

- У момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля SCANIA р.н. НОМЕР_4 із напівпричепом CHEREAU НОМЕР_5 ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди при максимально дозволеній швидкості руху транспортних засобів у населених пунктах 50 км/год, і тим більше не мав такої можливості при обраній швидкості руху 60 км/год.

- У причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, знаходилося виявлення пішохода ОСОБА_5 на смузі руху автомобіля SCANIA р.н. НОМЕР_4 зі напівпричепом CHEREAU НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_9 на відстані меншій, ніж зупинний шлях даного транспортного засобу.»

В матеріалах цивільної справи міститься копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (серія НОМЕР_6 ).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приходиться батьком загиблого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 (а.с. 11).

Встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , приходяться дітьми загиблого ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , серії НОМЕР_9 .

Встановлено, що відповідач ПрАТ «Миронівський Хлібопродукт» являється власником транспортного засобу SСANIA, д.н.з. НОМЕР_1 , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , а також спеціалізованого напівпричіпу CHEREAU, д.н.з. НОМЕР_11 , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 .

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується відповідачем, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Миронівський Хлібопродукт», безпосередньо виконував трудові обов`язки, на час скоєння ДТП.

Встановлено, що в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215180606 застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «SСANIA G440», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відносно ОСОБА_3 було складено страховий акт № 68 на страхове відшкодування у розмірі 85200,00 грн, страховий акт № 68-1 на страхове відшкодування у розмірі 25 000,00 грн. та страховий акт № 68-2 на страхове відшкодування у розмірі 48 000,00 грн.

З листа за вих. №1253 від 08.08.2024 вбачається, що ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахувало ОСОБА_3 доплату страхового відшкодування у зв`язку із понесенням витрат на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_5 у розмірі 48 000,00 грн.

Відповідно до заяв від 10.03.2024 адресованих ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовились від належної частки страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 (а.с. 209,210).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року по справі № 272/579/22.

Як було встановлено в ході розгляду справи водій ОСОБА_6 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах із відповідачем, а тому саме на ПрАТ «Миронівський Хлібопродукт» має бути покладено обов`язок із відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілому.

З матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000007234, вбачається, що відсутня вина водія ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, яка мала місце 13.02.2024, а причиною, знаходилось виявлення пішохода ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, на смузі руху автомобіля «Scania», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , на відстані меншій, ніж зупинний шлях транспортного засобу.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомила, що водій вчинив усі необхідні дії задля уникнення скоєння ДТП, та надав сім`ї загиблого фінансову допомогу близько 12 тисяч гривень. Окрім того, повідомила, що страхова компанія ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснила страхове відшкодування, в якості морального відшкодування, у розмірі 158 000 грн.

Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (п. 69 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про страхування» (Закон № 1909-IX, у редакції чинній на момент ДТП)).

Відповідно до п. 27.1, 27.3, 27.4 статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-IV, у редакції чинній на момент скоєння ДТП) страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, як було встановлено, страховик здійснив позивачам виплату страхового відшкодування, і відшкодував моральну шкоду.

Представник позивачів суду пояснив, що позивачі не мають жодних претензій до страховика, оскільки згідно вимог Закону їм було повністю відшкодовано шкоду, виплачено страхове відшкодування, зокрема, і моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а позовні вимоги стосуються частини/залишку спричиненої шкоди, що не покрило страхове відшкодування.

Встановивши, що ОСОБА_5 був сином ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про те, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_5 , підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналізуючи наведені норми права, та враховуючи обставини даної справи, зокрема, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, глибину фізичних та душевних страждань позивачів, стан потерпілого (алкогольне сп`яніння середнього ступеня), з огляду на відсутність встановленої вини водія ОСОБА_6 в скоєнні ДТП, поведінку заподіювача шкоди щодо добровільного відшкодування позивачам 12 000 грн. відразу після ДТП, враховуючи факт страхового відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачами в даній справі підлягає зменшенню та, з огляду наведеного, суд стягує моральну шкоду з відповідача на користь позивачів у загальному розмірі 75 000,00 грн., тобто по 25 000,00 грн кожному позивачу.

Оскільки позивачі, при зверненні до суду із вказаним позовом, звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Матеріали справи не містять доказів, понесених сторонами витрат на правничу допомогу, а тому питання розподілу вказаних витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст.5,76-81,83,95,141,247,265,354-355 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миронівський Хлібопродукт» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_13 ) кошти у сумі 25 000,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди пов`язаної зі смертю ОСОБА_5 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миронівський Хлібопродукт» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_14 ) кошти у сумі 25 000,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди пов`язаної зі смертю ОСОБА_5 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миронівський Хлібопродукт» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_15 ) кошти у сумі 25 000,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди пов`язаної зі смертю ОСОБА_5 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_13 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_14 , адреса: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_15 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Миронівський Хлібопродукт», , адреса: вул.Елеваторна, 1 м.Миронівка Київська область 01609

Третя особа: ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», , адреса: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44.

Повний текст рішення суду складено 10 березня 2026 року.

Суддя О. Я. Ярмола