Номер апеляційного провадження 22-ц/824/4700/2026
Головуючий у суді першої інстанції Є. В. Діденко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

11 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна

компанія «Київводоканал»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Кєва від 31 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Є. В. Діденка в приміщенні Оболонського районного суду м. Кєва.

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 107 393,65 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.04.2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», яке в подальшому було перейменоване у ПАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Споживачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від Відповідачів не надходило. Відповідачі порушили умови договору та мають прострочену заборгованість за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2025 року, що складає 68 610,32 грн. Оскільки, відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язання та не погашають заборгованість, ПрАТ «АК «Київводоканал» просить суд стягнути на його користь також 3 відсотки річних у розмірі 6 107,19 грн., 32 308,77 грн. інфляційних втрат, 367,67 грн. пеню та понесені судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року позов ПАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» заборгованість в розмірі 107 393, 95 грн., з яких: 68 610,32 грн. заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3 відсотка річних - 6 107,19 грн., 32 308,77 грн. інфляційних втрат та 367,67 грн. пеня.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» суму судового збору в розмірі 3 028 грн. 00 коп., тобто по 1 514 грн. 00 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що про розгляд справи Оболонським районним судом вона повідомлена належним чином не була, окрім того в період виникнення заборгованості ОСОБА_1 її донька ОСОБА_2 та неповнолітній син ОСОБА_3 , не проживали у квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку з нападом Російської Федерації та перебували на території Київської та Чернігівської областей.

Апелянт зауважує, що її донька ОСОБА_2 вийшла заміж та проживала у чоловіка за адресою: АДРЕСА_3 , де вчасно сплачувала послуги з червня 2019 по червень 2023 року.

Зауважує, що позивач дізнався про порушення свого права 01.01.2017, а тому позовні вимоги, заявлені з пропуском позовної давності.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що з позовної заяви не вбачається хто є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на кого оформлено особовий рахунок.

На думку апелянта, сума пред`явлена позивачем до стягнення є неправильною та нарахована з пропуском позовної давності.

Позивачем ПрАТ «АК «Київводоканал» через представника Гажалу А.В. подано до суду відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , де у відповідачів на дату подачі позову до суду обліковується заборгованість за надані послуги.

Відповідачі до товариства із заявами про укладення договору не зверталися, про фактичну кількість проживаючих осіб товариство не повідомляли.

Окрім того, позовна давність до спірних правовідносин не може бути застосована, оскільки відповідачі здійснювали оплату коштів на рахунок позивача по погашенню заборгованості, що свідчить про визнання ними свого боргу перед позивачем і в такий спосіб відбулося переривання позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу подану ОСОБА_1 підтримала, просила задовольнити.

Представник позивача ПрАТ «АК «Київводоканал» - Гажала А.В. проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2025 року просила залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідачів та представника КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Гажала А.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Звертаючись до апеляційного суду скаржниця посилалась те, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, унаслідок цього було порушено її право на участь у судовому розгляді, гарантоване статтею 43 ЦПК України, а також принцип змагальності сторін.

Перевіряючи таке твердження апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 15.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвала суду, разом з позовною заявою направлялась ОСОБА_2 та ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку через національного оператора «Укрпошта» за їх зареєстрованим місцем проживання. (а.с. 49,50).

Однак, конверти із процесуальними документами суду повернулися без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», таким чином вважається, що відповідачі у справі належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.

Адже, відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, наведені доводи ОСОБА_1 щодо неналежного повідомлення про розгляд справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру №1658326, №1658341.

Водночас, інформація стосовно власника житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №432896647 за вищевказаною адресою власника житла на праві власності не знайдено.

Відповідно до довідки ПрАТ «АК «Київводоканал» від 11.07.2025 року у ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 за період з 01.01.2017 по 31.05.2025 року обліковується заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення - 66 712,39 грн., плата за абонентське обслуговування - 1 840,25 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 57,68 грн.

З наданих позивачем розрахунку суми заборгованості за період з січня 2017 по травень 2025 року вбачається, що загальний розмір заборгованості Відповідачів за договором про надання послуг за послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення - 66 712,39 грн., плата за абонентське обслуговування - 1 840,25 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 57,68 грн., 3 відсотки річних - 6 107,19 грн., 32 308,77 грн. - інфляційних втрат., 367,67 грн. - пеня.

Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за договором з ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконують.

Доказів на спростування позовних вимог відповідачі не надали.

Суд вважав, що позовні вимоги заявлено в межах визначеної законодавством позовної давності, отже вони підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. З ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ст. ст. 156, 162 Житлового кодексу України (далі ЖК України) власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

За приписами статті 7 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово- комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Індивідуальний споживач-фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послуг, згідно з яким, окрім іншого, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Наведене також кореспондується із вимогами Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, згідно з пунктами 24 і 25 яких споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал», Товариство або Позивач), як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір-1).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Пунктом 6 ч. 4.1 ст. 4 повідомленням про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал», Товариство або Позивач), як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) визначено, що споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної і опломбування запірних вентилів у квартирі та відновлення надання відповідних послуг шляхом зняття пломб за власний рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою).

Апеляційний суд зверає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на підставі Договору, оскільки після розміщення повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надходило.

Таким чином, ПрАТ «АК «Київводоканал» має право вимагати виконання обов`язку від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як споживачів його послуг.

Звернувшись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до п. 11 ч. 2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна» та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до якої дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачами усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Так, як вже було зазначено судом, згідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.01.1991 року по теперішній час;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17.06.1998 року по теперішній час.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта на ту обставину, що відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IХ від 05.11.2021 витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Відповідно до ч. 12 п. 1 Закону України № 1871-IХ від 05.11.2021, реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України вищенаведеного закону, визначено, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Отже, зважаючи на наведене, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 на час виникнення заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги проживала у чоловіка за адресою: АДРЕСА_3 , де вчасно сплачувала послуги з червня 2019 по червень 2023.

Адже, у даній справі ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , отже відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання яких за вищезазначеною адресою зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі зверталися до позивача та інформували щодо свого місця проживання, про фактичну кількість проживаючих осіб протягом періоду, за який позивачем стягується заборгованість. Не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з пропуском позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.

Дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 22.04.2020 № 291, від 04.05.2020 № 343, 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855, від 22.09.2021 № 981, від 15.12.2021 № 1336, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01.10.2021 на території України подовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» з 01.07.2023 відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. установлено карантин на усій території України з 12.03.2020.

Таким чином, починаючи з 12.03.2020 і до 01.07.2023 тривав карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

Отже, в силу положень Закону № 540-ІХ встановлення і продовження карантину продовжені й строки позовної давності.

Так, якщо строк звернення до суду (3 роки) у частині дебіторської/кредиторської заборгованості повинен був минути в період карантину, то він продовжується, тобто встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки - продовжена до закінчення дії карантину.

Така ж правова позиція, викладена в постанові Верховного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 910/16029/21, постанові Верховного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21, постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/116/21.

Апеляційний суд зауважує, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки звернення до суду, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пп. 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Водночас правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 668/8830/15-ц).

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають позовну давність, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Законом № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Таким чином ПрАТ «АК «Київводоканал» звернувшись у липні 2025 року до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості з відповідачів, що утворилася за період з 01.01.2017 по 31.05.2025 року, щодо заборгованості, яка виникла до березня 2017 року заявлено вимогу поза межами позовної давності.

Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.01.2017 по 31.05.2025, який позивач надав суду разом з позовною заявою, відображено, що за адресою: АДРЕСА_1 , споживачами здійснена оплата у липні 2018 року в розмірі 580,82 грн. за надані послуги, що свідчить про визнання боргу в розумінні ст. 264 ЦК України.

Отже позовна давність до спірних правовідносин не може бути застосована, оскільки відповідачі здійснювали оплату коштів на рахунок позивача до погашення заборгованості, що свідчить про визнання ними свого боргу перед позивачем, таким чином відбулося переривання позовної давності.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі - 66 712,39 грн., плата за абонентське обслуговування - 1 840,25 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 57,68 грн., 3% річних - 6 107,19 грн., 32 308,77 грн. - інфляційних втрат., 367,67 грн. - пеня, є вірними.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачкою судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Кєва від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 09 березня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна