Справа № 206/1115/26
Провадження № 2/206/1350/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

суддя Самарського районного суду міста Дніпра Гаркуша В.В., перевіривши матеріали позовної заяви позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та зобов`язання вчинити певні дії та матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява про усунення перешкод в спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та зобов`язання вчинити певні дії.

До позовної заяви Позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність її передачі за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).

Так, в силу вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Дана позовна заява не підпадає під дію положень статті 28 ЦПК України про альтернативну підсудність.

Як слідує з відповіді № 2428506 Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу, відповідача ОСОБА_2 , РНКПО НОМЕР_1 , взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Зазначена довідка має статус «Діюча», інших даних про зареєстроване фактичне місце проживання Відповідача у суду не має.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (стаття 4 ч. 1, 2 Закону). Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання/перебування таких особи, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання/перебування цих особи у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання/перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.

У зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Таким чином, переселенці, які покинули домівки внаслідок бойових дій та окупації місць їх постійного проживання, можуть звертатися з позовами до судів в районах тимчасового перебування. Якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування. Отже, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ за ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №554/7669/21 від 24 червня 2024 року.

Оскільки обов`язковою підставою для скасування рішення є порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності), враховуючи те, що позов пред`явлено до фізичної особи ОСОБА_2 , РНКПО НОМЕР_1 , зареєстрованим місцем перебування якої, як внутрішньо переміщеної особи, відповідно до відповіді з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу, є адреса: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до юрисдикції Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, а отже справу слід передати за підсудністю до зазначеного суду.

Крім того, позивачем разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Відповідно до положень ст. 149, 153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється судом, який розглядає справу. Враховуючи, що дана цивільна справа за територіальною юрисдикцією підлягає передачі на розгляд до іншого суду, матеріали заяви про забезпечення позову підлягають передачі разом із матеріалами позовної заяви для їх розгляду належним судом у встановленому законом порядку, оскільки розгляд питання про забезпечення позову судом, якому справа не підсудна, суперечитиме засадам процесуального законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність передачі вказаної позовної заяви та матеріалів заяви про забезпечення позову до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, що належним чином забезпечить право відповідача бути обізнаним про розгляд справи у визначеному законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 24, 27, 28, 31, 187, 259-261, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та зобов`язання вчинити певні дії та матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову передати на розгляд за підсудністю до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області: 77311, Івано-Франківська область, м. Калуш, вулиця Молодіжна, 10.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя В.В.Гаркуша