ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 761/17032/25

провадження № 61-14861св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 05 травня 2025 року під головуванням судді Пономаренко Н. В. та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Музичко С. Г., Сушко Л. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просив:

визнати за ним право власності в порядку поділу спільного сумісного майна на:

- 1/2 частину однокімнатної квартири, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину земельної ділянки під будинком за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину земельної ділянки розміром до 1 000 кв. м біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину апартаментів (приміщення, яке не належить до житлового фонду, але має всі необхідні умови для проживання), розташоване за адресою: Carrer de la Diputacio, 76 з власним паркомісцем під автомобіль;

- транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2 967 куб. см, № кузова НОМЕР_1 .

Визнати за відповідачем право власності в порядку поділу спільного сумісного майна на:

- 1/2 частину однокімнатної квартири, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину земельної ділянки під будинком за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину земельної ділянки розміром до 1 000 кв. м біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину апартаментів (приміщення, яке не належить до житлового фонду, але має всі необхідні умови для проживання), розташоване за адресою: Carrer de la Diputacio, 76 з власним паркомісцем під автомобіль;

- транспортний засіб марки «Tesla Model 3», орієнтовно 2017 року випуску, придбаний та зареєстрований у Королівстві Іспанія.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 05 травня 2025 року відмовив у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку поділу спільного сумісного майна на: 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки під будинком за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки розміром до 1 000 кв. м біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину апартаментів (приміщення, яке не належить до житлового фонду, але має всі необхідні умови для проживання), яке розташоване за адресою:

Carrer de la Diputacio, 76, з власним паркомісцем під автомобіль

та про визнання за відповідачем права власності в порядку поділу спільного сумісного майна на: 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки під будинком за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки розміром до 1 000 кв. м біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину апартаментів (приміщення, яке не належить до житлового фонду, але має всі необхідні умови для проживання), розташоване за адресою: Carrer de la Diputacio, 76, з власним паркомісцем під автомобіль.

3. Київський апеляційний суд постановою від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року без змін.

4. Постановляючи оскаржену ухвалу місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав, що позовні вимоги про поділ нерухомого майна подружжя, яке розташоване на території Королівства Іспанія, підлягає розгляду судом держави, на території якої знаходиться вказане нерухоме майно.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

5. У поданій у листопаді 2026 року до Верховного Суду касаційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Канюк А. П. просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

6. Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

7. Представник заявника зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми Закону України «Про міжнародне приватне право», а тому помилково вважали, що на цей спір розповсюджуються правила виключної підсудності, а саме компетентними є суди за місцезнаходженням нерухомого майна.

8. Вважає, що приписи статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо виключної підсудності регулюють питання підсудності судам України спорів про нерухоме майно місцем перебування якого є України. Тобто заборона стосується для судів інших держав розглядати спори, щодо об`єктів нерухомості, які розташовані в Україні, а не навпаки.

9. Також вказує, що суд не взяв до уваги приписи статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене Законом України або міжнародним договором України.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

10. У січні 2026 року на електронну пошту Верховного Суду надійшов відзив

ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, який був надісланий адвокатом

Шмарьовою Т. О.

11. Верховний Суд ухвалою від 16 січня 2026 року відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року повернув заявнику без розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

12. Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2025 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Шевченківського районного суду м. Києва.

13. Справа № 761/17032/25 надійшла до Верховного Суду 19 лютого 2026 року.

Позиція Верховного Суду

14. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

15. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

16. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

17. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

18. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

19. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

20. Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

21. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент ?ознака, якахарактеризує приватноправовівідносини, щорегулюються цимЗаконом, тавиявляється водній абокількох зтаких форм, зокрема:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави.

22. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, а саме: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

23. Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України (стаття 4 наведеного Закону).

24. Згідно із частинами першою, другою статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

25. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

26. Право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано (частина перша статті 40 наведеного Закону).

27. Частиною другою статті 42 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.

28. Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

29. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

30. Встановивши, що спір у цій справі виник між громадянами України стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, яке набуте за час зареєстрованого шлюбу та розташоване на території Королівства Іспанія, зокрема нерухомого майна, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що за законодавством України ця справа є справою з іноземним елементом, а компетентним судом у цій справі є суд держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно - Королівство Іспанія.

31. Наведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 428/11139/17.

32. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

33. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом, зокрема, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт.

34. Змістом означеної статті спростовуються арґументи касаційної скарги стосовно того, що приписи статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо виключної підсудності регулюють питання підсудності судам України спорів про нерухоме майно місцем перебування якого є України, тобто заборона стосується для судів інших держав розглядати спори, щодо об`єктів нерухомості, які розташовані в Україні, а не навпаки.

35. З огляду на зазначене, враховуючи, що сторони спору не укладали договору про визначення підсудності, компетентним судом у цій справі є суд держави, на території якої розташоване спірне нерухоме майно.

36. Довід касаційної скарги про те, що суд не взяв до уваги приписи статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене Законом України або міжнародним договором України колегія суддів відхиляє, адже принцип взаємності полягає у тому, що держава, яка дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

37. Таким чином Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки загальнообов`язкові норми міжнародного приватного права та норми ЦПК України, які є джерелом права України суди застосували правильно.

38. Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

40. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

41. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

42. Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

1 Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2 Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

3 Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров