Справа № 347/2544/25
Провадження № 2/347/233/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючої судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Атаманюк О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника

служби у справах дітей

Яблунівської с/р Заячук М.Б.,

представника

служби у справах дітей

Косівської РДА Лаврука А.А.,

представника

служби у справах дітей

Косівської міської ради Угляр Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, Служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

02.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.08.2016 року між сторонами був укладений шлюб, у якому народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №39. 13.02.2023 року рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами було розірвано, а місце проживання дитини визначено разом із матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідач систематично не виконує батьківські обов`язки та не забезпечує дитині належні умови проживання, а саме: веде бродячий спосіб життя та не має стабільного місця проживання; не має матеріальних засобів та змоги матеріально утримувати дитину, оскільки ніде не працює і проживає виключно за рахунок коштів, які позивач регулярно сплачує як аліменти для дитини, відмовилася від проходження рекомендованого лікування у психоневрологічному закладі, що зафіксовано Комісією з питань захисту прав дитини Косівської міської ради; не забезпечує відвідування дитиною школи без поважних причин, ухиляється від забезпечення догляду, харчування та гігієни дитини; перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином, формує у дитини негативне ставлення до ОСОБА_1 як до батька; 30.09.2025 року дитина потрапила до Косівської лікарні через небезпечні умови проживання. Попри наявну загрозу життю та здоров`ю дитини, орган опіки та піклування не вжив заходів Яблунівської ТГ, передбачених ч. 2 ст. 170 СК України щодо тимчасового вилучення дитини та передання її безпечній особі - батькові. На початку 2025 року ювенальною поліцією було здійснено провадження за ч.1 ст.184 КУпАП щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків. Матеріали провадження були скеровані до суду (справа № 347/292/25). Служба у справах дітей неодноразово фіксувала неналежні умови проживання дитини, однак фактично не змогла забезпечити належного та своєчасного реагування і захисту, оскільки мати постійно змінювала місце проживання, ухилялася від співпраці з органами опіки та відмовлялася виконувати обґрунтовані вимоги і рекомендації щодо забезпечення безпеки та належних умов для дитини.

Позивач, як батько, виконує свої обов`язки відносно дитини, регулярно сплачує аліменти, додатково забезпечує дитину, має власне житло та має можливість створити стабільні, безпечні та належні умови для життя і розвитку сина.

У позивача наявні: постійне житло; стабільний дохід; умови для забезпечення харчування, розвитку, навчання та медичного догляду; можливість створити безпечний та передбачуваний побут. Мати фактично втратила можливість забезпечувати дитині мінімальні умови життя, що створює реальну загрозу його здоров`ю. Обставини, що існували на момент визначення місця проживання дитини у 2023 році істотно змінилися, що є підставою для нового вирішення питання відповідно до ст.161 СК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, обґрунтовуючи тим, що мати дитини постійно змінює місце свого проживання, двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, невиконання батьківських обов`язків відповідачем носить систематичний характер, дитина із нею деградує, не соціалізується, дитина спала одіта, не звикла до гігієни. Він вчив дитину всьому цьому заново. Умови проживання для дитини у нього належні, що підтверджується висновком служби у справах дітей. Мати заборонила дитині відвідувати школу, схиляє до свого нетрадиційного вірування, продала належний їй житловий будинок та кошти роздала людям; дитина живе ритуалами. Під час консультацій із психологами йому констатували наявність у дитини нав`язливих думок, розрад психіки, наявність у сина страху не перечити мамі «…бо вона його перестане любити…». Дитина по пів ночі псалми читала. Натомість, дитина бає ходити до школи. Відповідач постійно конфліктує із позивачем, на зауваження не реагує. До розлучення сторін дитина мала розвито і навички відповідно свого віку. Вважає, що проживання із матір`ю негативно впливає на психічний розвиток сина та не відповідатиме інтересам ОСОБА_4 , який має право на освіту, на нормальні соціальні відносини і належні умови проживання.

Відповідач в судове засідання з розгляду справи по суті жодного разу не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв, що перешкоджають розгляду справи від неї не надходило, відзив вона не подавала.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області Заячук М.Б. в судовому засіданні пояснила, що в цій сім`ї тривалий час існує проблема, мама дитини не іде на контакт і на зауваження не реагує. В інтересах дитини підтримує позові вимоги.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Косівської районної державної адміністрації Лаврук А.А. в судовому засіданні пояснив, що представники служби у справах дітей неодноразово спілкувались із мамою дитини та спряли ОСОБА_3 у пошуках житла і роботи, організації навчання дитини, але мати не діяла, її поведінка суперечить інтересам дитини, кошти батька, ймовірно, ішли на утримання і мами і сина. Життя і здоров`я дитини є пріоритетними у вирішенні питання її місця проживання, а проживання із батьком добре впливає на дитину, тому позов слід задовольнити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області Угляр Р.П. в судовому засіданні пояснила, що в січні 2025 року служба здійснювала облік цієї сім`ї за зверненням батька до поліції. Коли дитині було 7 років він із мамою жили по вул.Драгоманова в м.Косів. Мати обіцяла влаштувати дитину в школу, але не зробила цього, дитина не була навіть зареєстрована. За сприяння комісії дитину повернули до Баня-Березівської школи на сімейну форму навчання. Під час чергової перевірки виявилось, що дитина із відповідачем вже цією адресою не проживають та було встановлено, що вони переїхали до матері ОСОБА_3 в с.Вербовець Косівського району, де проживали у добрих умовах. Батьки відповідача хотіли зареєструвати за нею право власності на цей будинок, але, коли дізналися про продаж ОСОБА_3 належного їй будинку та роздачу коштів людям передумали. ОСОБА_3 пообіцяла комісії, що влаштує дитину до ОСОБА_5 школи, але знову змінила місце свого проживання на м.Косів, де працевлаштувалася. В подальшому, відповідач переїхала в с.Люча до своїх батьків, де проживала в неналежних умовах. Речі, що надавав ОСОБА_1 відповідач викидала. ОСОБА_3 відмовилась від проходження медогляду дитини перед школою. На комісії мати повідомила, що має фобії та погодилась лікуватись, а на цей час дитину передати ОСОБА_1 , але втекла при передачі дитини батьку. В той же час, батько дитини має всі належні умови для проживання сина, ОСОБА_4 тягнеться до батька. Вважає що з метою безпеки дитини, забезпечення належного розвитку слід визначити його місце проживання із батьком.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.161 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції ООН про права дитини, а також практики Верховного Суду (зокрема, постанови у справах №443/280/18 та №761/28881/16-ц), при визначенні місця проживання дитини враховуються насамперед її найкращі інтереси.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , щощ підтверджується копією його паспорта (а.с.21-23) та є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіє свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с.18)

Рішенням Косівського районного суду від 11.01.2023 року шлюб між сторонами розірвано; неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживання із матір`ю ОСОБА_3 (а.с.19-20).

Згідно Акту оцінки потреб сім`ї від 12.02.2025 року (а.с.9-14) та висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 від 12.02.2025 року (а.с.15-17) встановлено здатність батька забезпечити належні умови проживання дитини.

ОСОБА_4 згідно витягу з реєстру територіальної громади (ас.6) зареєстрований в АДРЕСА_2 .

За змістом листів Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 03.02.2025 року (а.с.7,8) на матір ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків) та зобов`язано її організувати і забезпечити сину ОСОБА_4 освітній процес, стабільне місце проживання із реєстрацією, не чинити батькові перешкоди у спілкуванні із сином.

Копіє листа №262 від 12.11.2025 року (а.с.34) служби у справах дітей Косівської міської ради стверджується факти неналежного виконання батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_4 ОСОБА_3 , невиконання останньою рекомендацій комісії.

Копією довідки №10 від 12.12.2025 року Лючанської гімназії (а.с.43) підтверджується, що ОСОБА_4 з 25.09.2025 року по час видачі довідки не відвідує навчальні заняття закладу.

22.12.2025 року позивач звертався до служби у справах дітей Яблунівської селищної ради із заявою про вжиття заходів для захисту прав та безпеки малолітньої дитини (а.с.52), до якої долучено фотокопії шкірного захворювання дитини (а.с.54).

За змістом листів Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 27.12.2025 року та від 23.01.2026 року підтверджується, що під час перевірки звернення ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 часто змінювали місце проживання, син з 25.09.202 із сином ОСОБА_4 часто змінювали місце проживання, син з 25.09.2025 року не відвідував навчальний процес. Після відшукання їх в м.Коломия 18.12.2025 року в присутності представника служби у справах дітей дитину передано ОСОБА_1 на проживання, на матір ОСОБА_3 складено протокол по ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.59, 84).

За змістом рішення №5-1/2026 від 21.01.2026 року Яблунівської селищної ради та висновку виконкому Яблунівської селищної ради визнано можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити батькові режим спілкування дитини із матір`ю ОСОБА_3 з урахуванням інтересів дитини та графіку навчального процесу (а.с.97).

Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей.

В судовому засіданні ОСОБА_4 висловив свою згоду проживати із батьком ОСОБА_1 , повідомив, що під час проживання із мамою ОСОБА_3 вони часто змінювали місце проживання, що йому не подобалося; він систематично не відвідував школу, потерпав від фізичного насильства з боку матері; ОСОБА_3 під час спілкування телефоном із ним ображає його тата ( ОСОБА_1 ), до себе проживати дитину не запрошувала і сама дитина такого бажання не висловила.

Відповідно до положень ст.18 Конвенції ООН про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 157 СК України той, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст.141 СК України: мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.154 СК України: батьки мають право звернутися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організації за захистом прав та інтересів дитини.

За змістом ч.1 ст.160 СК України: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст.161 СК України регламентовано, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, зважаючи на те, що дитина тривалий час проживає з батьком, якому була передана за сприяння служби у справах дітей у зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 щодо забезпечення дитині нормальних умов життя, виховання та розвитку, мати не має постійного місця проживання і доходу, не може належно влаштувати своє життя та забезпечити належні умови проживання, виховання, освіти і розвитку дитини ОСОБА_4 - суд приходить до висновку, що слід змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.01.2023 року із матір`ю ОСОБА_6 на місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , який має змогу забезпечити потреби дитини та належні умови її життя, навчання і виховання, що відповідатиме інтересам самої дитини ОСОБА_4 .

На підставі ст.ст.157, 160 161 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.01.2023 року із матір`ю ОСОБА_3 на місце проживання дитини із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 10.03.2026 року.

Суддя: Д.С. Драч