К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року місто Київ

справа № 752/545/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/5480/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України, подану представником ОСОБА_16, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Слободянюк А.В. від 24 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява обґрунтована тим, що 17 серпня 2020 року ОСОБА_4 на підставі контракту було прийнято на військову службу в Збройні Сили України. На підставі наказу командира частини № 405-РС від 4 жовтня 2022 року ОСОБА_4 отримав звання молодшого сержанта.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були знайомі з 2017 року, мали активне спілкування, але згодом розійшлися. З листопада 2023 року почали знову спілкуватися, між ними виник романтичний зв`язок. На час відновлення активного спілкування ОСОБА_3 проживала у Франції, але у зв`язку з розвитком відносин було прийнято рішення повернутися до України. На час приїзду заявниці до України 1 січня 2024 року ОСОБА_4 проходив військову службу в Харківській області. З метою створення сім`ї та спільного проживання, ОСОБА_3 орендувала у м. Харкові квартиру; пара спільно вибирала житло: першу квартиру орендував ОСОБА_4 , а другу квартиру з 2 лютого 2024 року орендувала заявниця. До орендованих квартир приїжджав

ОСОБА_4 під час своїх відпусток. Крім того, ОСОБА_3 їздила до ОСОБА_4 за місцем несення служби, що фактично було за 5 км від лінії фронту.

У січні 2024 року ОСОБА_4 освідчився в коханні. Враховуючи, що він був діючим військовослужбовцем та через введення воєнного стану вони вирішили одружитися. Датою та часом державної реєстрації шлюбу обрано 22 березня 2024 року о 10:00 годині у Першому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Весілля не планували святкувати, але були придбані весільні обручки, святковий одяг та торт.

Проте 22 березня 2024 року зареєструвати шлюб не вдалося, оскільки в цей день та напередодні місто Харків зазнало чергового масованого ракетного обстрілу, що призвело до знеструмлення міста.

14 травня ОСОБА_4 отримав вогнепальне поранення, у зв`язку з чим перебував на лікування спочатку у Військово-медичному клінічному центрі у м. Харкові, а з 27 травня 2024 року перебував на лікуванні у КНП "Київська міська клінічна лікарня № 4", де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 23 червня 2024 року ОСОБА_4 поховано на Лісовому кладовищі у місті Києві. Організацією поховання займалася ОСОБА_3 .

Вказує, що факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , як чоловіка та жінки, підтверджується фотознімками, зробленими вдома та під час спільного відпочинку. Вони мали спільний бюджет, що підтверджується роздруківками з банкінгу та квитанціями про перерахування коштів один одному. Вона здійснювала погашення фінансових боргових зобов`язань ОСОБА_4 , перебувала з ним поряд під час лікування.

Також вказує, що встановлення факту необхідно з метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, що передбачено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей".

Посилаючись на викладене, заявник просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у період з 2 лютого 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з 22 березня 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником докази підтверджують факт ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю. Визначаючи доведеним період спільного проживання з 22 березня 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, суд виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали намір укласти шлюб 22 березня 2024 року, а також той факт, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України - ОСОБА_16, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Скаржник зазначає, що заявником не надано суду доказів на підтвердження наявності чи відсутності інших осіб, членів сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_4 , які можуть претендувати на призначення та виплату їм частини одноразової грошової допомоги чи вже отримують таку допомогу. Також заявником не надано доказів про відсутність спадкоємців у ОСОБА_4 .

Судом не враховано, що заявник не відноситься до жодної категорії осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей".

Судом також не враховано, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт не тільки реєстрації заявника та ОСОБА_4 за різними адресами, а й фактичного проживання на різних територіальних одиницях України. Крім цього, ОСОБА_4 проходив військову службу, проживав у місці дислокації військової частини та виконання завдань.

Наголошує, що оскільки ОСОБА_4 проходив військову службу, то проживав у місці дислокації військової частини та виконання завдань, тобто проживав окремо від заявника; матеріалами справи підтверджується та не заперечується заявником, що вона та ОСОБА_4 зустрічалися лише два рази на декілька днів.

Зазначає, що заявником не надано належних доказів ведення спільного господарства, спільного бюджету та витрат, взаємних прав та обов`язків, придбання майна в інтересах сім`ї. Надані заявником військово-облікові документи, медична документація військовослужбовця, сповіщення, договори оренди, договір замовлення про оплату облаштування місця поховання, організацію та проведення поховання, свідоцтво про поховання не доводять обставин спільного проживання, наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків.

Крім цього, зауважує, що поховання, облаштування місць поховання загиблих військовослужбовців здійснюється відповідними РТЦК та СП за рахунок державних коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність її доводів, оскільки судом вірно надано оцінку усім обставинам справи.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник Міністерства оборони України - ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила її відхилити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьк, Донецька область. З 28 листопада 2024 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є уродженцем села Зелене Вільнянського району Запорізької області; за життя місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

17 серпня 2020 року ОСОБА_4 призваний на військову службу до Збройних Сил України. 4 жовтня 2020 року ОСОБА_4 присвоєно звання молодшого сержанта.

Згідно довідки військової частини від 26 травня 2024 року № 225/9/558А, 14 травня 2024 року ОСОБА_4 отримав поєднане вогнепальне поранення під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини.

З 15 травня по 27 травня 2024 року ОСОБА_4 проходив лікування у Військово-медичному клінічному центрі північного регіону у м. Харкові, а з 27 травня 2024 року проходив лікування у КНП "Київська міська клінічна лікарня № 4".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис № 10119 та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 21 червня 2024 року.

21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслано сповіщення сім`ї № 455, адресоване ОСОБА_3 , у якому зазначено, що її цивільний чоловік, молодший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після отримання поранень під час виконання бойового завдання щодо захисту незалежності України. Смерть настала в стаціонарі КНП "Київська міська клінічна лікарня № 4".

Договір-замовлення № 3.57319 на організацію та проведення поховання ОСОБА_4 від 21 червня 2024 року та договір-замовлення на облаштування місця поховання укладено з ОСОБА_3 , якою здійснено оплату ритуальних послуг.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 6 грудня 2024 року № 1159/12/1266, особисте розпорядження ОСОБА_4 на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги у ІНФОРМАЦІЯ_6 та у військовій частині відсутнє. Щодо складу сім`ї загиблого ОСОБА_4 наявна наступна інформація: мати - ОСОБА_7 , 1965 року народження; сестра - ОСОБА_2 , 1988 року народження.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 6 лютого 2025 року, запис про батька ОСОБА_4 - ОСОБА_8 зроблено на підставі заяви матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка згідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Листом № 265/33.1-32 від 6 лютого 2025 року Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомив, що актові записи про шлюб та народження дітей у ОСОБА_4 відсутні.

26 грудня 2025 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_9 , про що Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України складено відповідний актовий запис № 1942 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу " ОСОБА_10 ".

В матеріалах справи наявні спільні фотографії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також скріншоти переписок.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини 2 статті 3 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне

проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 8 грудня 2021 року у справі №531/295/19 та інших, зокрема і в постанові від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначила: "Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище

ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 3 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_3 просила встановити факт проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, посилаючись на те, що у січні 2024 року вона переїхала на постійне місце проживання до міста Харкова, який був найбільш наближеним до місця дислокації ОСОБА_4 , з яким вона підтримувала стосунки з 2017 року. Під час відпусток ОСОБА_4 вони проживали в орендованих квартирах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм житла та придбавали побутові речі у квартиру. Також вказувала, що в електронному листуванні вони з ОСОБА_4 зізнавалися один одному у почуттях, пересилали один одному спільні фотографії та через Портал "Дія" подали заяву про державну реєстрацію шлюбу. Дата реєстрації шлюбу була призначена на 22 березня 2024 року, однак не відбулася через масований ракетний обстріл міста Харкова та знеструмлення міста у зв`язку з цим.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником докази та встановлені на підставі цих доказів обставини доводять факт постійного проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з огляду на таке.

За приписами статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з частинами 1-2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення

справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналіз наведених положень закону свідчить, що заявниця повинна довести належними доказами не лише факт спільного проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, а й факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Проте, заявниця не надала належних доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 2 лютого 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 , посилаючись на те, що вони з ОСОБА_4 спільно проживали в орендованій квартирі, не надала належного доказу на підтвердження даної обставини.

До заяви долучено копію договору оренди житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 (том І, а.с. 127-129).

Однак, вказаний договір не містить підписів сторін, а надана платіжна інструкція від 30 квітня 2024 року про перерахування ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_13 з призначенням платежу "За договором оренди житлового приміщення" не є належним доказом оренди ОСОБА_3 житлового приміщення та спільного проживання разом з ОСОБА_4 . Більш того, у наданій заявником копії договору, який не підписаний, орендна плата становить 13 000 грн, а згідно платіжної інструкції перераховано 9 500 грн.

Заявник вказує, що вона та ОСОБА_4 мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Проте, не надано жодного доказу ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного господарства, наявності спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги тощо.

Так, надані заявником банківські документи про перерахування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 один одному грошових коштів в різних сумах не доводять наявність у них спільного бюджету у заявлений період.

Також матеріали справи не містять доказів придбання майна за спільні кошти, утримання житла, придбання меблів, здійснення ремонту тощо.

Щодо подання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 3 березня 2024 року через Портал "Дія" заяви про реєстрацію шлюбу, то намір зареєструвати шлюб не доводить обставин спільного проживання чоловіка та жінки, ведення ними спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків. Факт подання заяви про реєстрацію шлюбу свідчить лише про перебування чоловіка та жінки у близьких (романтичних) стосунках.

Згідно вище наведеного правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц та у постанові Верховного Суду від 3 листопада 2022 року в справі № 361/4744/19, факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, пересилання коштів не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Надані заявником докази організації та проведення поховання ОСОБА_4 , облаштування місця поховання не є доказом проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за відсутності доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, пов`язаності осіб спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків. Більш того, поховання та облаштування місць поховання загиблих військовослужбовців здійснюється відповідними РТЦК та СП за рахунок державних коштів.

З урахуванням вище викладеного, також не є доказом проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу наявність у заявника військово-облікових документів ОСОБА_4 та отримання сповіщення про смерть (загибель) останнього.

Надані заявником фотографії, переписка особистого характеру (скріншоти) з ОСОБА_4 та покази свідка ОСОБА_14 , за відсутності інших належних доказів, не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Крім цього, у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки, як достатніх, слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16-ц).

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 76, 77, 78 ЦПК України ОСОБА_15 не надала належних та допустимих доказів, які доводять факт спільного проживання її разом з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, у період з 2 лютого 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вище вказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ухвалене з неправильним застосуванням норм

матеріального права, порушенням норм процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи. Відповідно до статті 376 ЦПК України, це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Розподіл судових витрат

За правилами частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 726 грн 72 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, подану представником ОСОБА_16 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України судовий збір в розмірі 726 гривні 72 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: