КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3828/2026
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Оніщука М.І., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О. у м. Київ 06 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Білогородка» про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку частину паю за адресою Київська область, Бучанський (Києво-Святошинський) район, Білогородська сільська рада, цільове призначення землі для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, площею 1,216 га., кадастровий номер :05:003:0156.

Позов мотивував тим, що 02 грудня 2020 року звернувся до приватного нотаріуса Давидової Т.М. як єдиний спадкоємець першої черги за законом із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складалося в тому числі із земельної ділянки - частини паю, що знаходиться за вказаною адресою, кадастровий номер :05:003:0156.

Право власності на зазначену земельну ділянку за померлим ОСОБА_3 виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-2049 та складалось з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Білогородка» розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0280752, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області у відповідності з рішенням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 січня 2000 року № 35, зареєстрованого 01 березня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 711.

Рішенням Х сесії V скликання Білогородської сільської ради від 02 жовтня 2007 року № 202, приймаючи до уваги свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 червня 2007 року, вирішено надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах, земельні ділянки розташовані в межах Білогородської сільської ради.

20 червня 2023 року представником позивача подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на три земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0444, пл. 0,2787 га., для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:006:5093, пл. 0,9077 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :01:110:0093, пл. 0,2010 га.

На вказані три земельні ділянки частину паю (крім земельної ділянки пл. 1,216 га., кадастровий номер :05:003:0156), ОСОБА_3 встиг здійснити державну реєстрацію права власності на власне ім`я на земельні ділянки загальною площею 1,3874 га. Проте за час свого життя ОСОБА_3 не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку частину паю з незалежних від нього причин. Зазначена земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, право власності в Державному реєстрі речових прав не зареєстровано.

В зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкоємцем або його представником не надано, приватним нотаріусом Давидовою Т.М. 02 жовтня 2023 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року позов частково задоволено, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 1,1626 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Білогородська сільська рада, та належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 червня 2007 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2049. В решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року в частині незадоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна земельна ділянка ще 21 вересня 2015 року зареєстрована в Державному земельному кадастрі загальною площею 1,216 га. з кадастровим номером :05:003:0156 за ОСОБА_3 , що підтверджено витягом від 13 липня 2023 року.

В той же час, в оскаржуваному рішенні площа спірної земельної ділянки в умовних кадастрових гектарах менша, ніж сформована в процесі паювання земельної ділянки (1,16 га. замість 1,21 га). Крім цього, наявність вже сформованої ділянки з визначеною площею та кадастровим номером та відсутність інших ділянок для розпаювання унеможливить виконання судового рішення та дієвого захисту права позивача - спадкоємця через правову невизначеність.

Посилався на Рішення Конституційного Суду України від 21 січня 2025 року № 3-р(ІІ)/2025 щодо розуміння принципу правової визначеності, наводив зміст ст. 16, 1216, 1218, 1217, 1225 ЦК України, ст. 121, 125 ЗК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив із того, що його батько за життя мав право на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, а тому за позивачем підлягає визнанню право на земельну частку (пай) розміром 1,1626 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, на яку спадкодавець не встиг оформити право власності.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено з Технічної документації по паюванню земель, переданих в колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Білогородка» Києво-Святошинського району Київської області 1999 року, що ОСОБА_4 був включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Білогородка» (а. с. 18 - 44 т. 2).

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0280752, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області у відповідності з рішенням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 січня 2000 року за №35, зареєстрованого 01 березня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №711, ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Білогородка» села Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 33 - 34 т. 1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 червня 2007 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №2-2049, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його батько ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складалось з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Білогородка» села Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому, ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0280752, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області у відповідності з рішенням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26 січня 2000 року за №35, зареєстрованого 01 березня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №711 (а. с. 11 т. 1).

Рішенням Х сесії V скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №202 від 02 жовтня 2007 року, за заявою ОСОБА_3 , приймаючи до уваги свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 червня 2007 року зареєстрованим в реєстрі за №2-2049, вирішено надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах. Земельні ділянки розташовані в межах Білогородської сільської ради (а. с. 15 т. 1).

Згідно спадкової справи №28/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а. с. 106 - 208 т. 1), останньому було видано:

державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №221595 від 06 лютого 2009 року, яким підтверджується набуття ОСОБА_3 на підставі розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації від 07 березня 2008 року №174, права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0444, загальною площею 0,2787 га для ведення особистого селянського господарства. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №45;

державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №344372 від 09 червня 2011 року, яким підтверджується набуття ОСОБА_3 на підставі рішення Білогородської сільської ради, 21 сесії 5 скликання №424/24 від 17 вересня 2009 року, права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:110:0093, загальною площею 0,2010 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний Державний акт був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02785;

свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року, яким підтверджується набуття ОСОБА_3 права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:5093, загальною площею 0,9077 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15 червня 2020 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 110 т. 1).

Відповідно до копії Довідки приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Давидової Тетяни Миколаївни про склад спадкоємців по спадковій справі №59/02-14 від 19 червня 2023 року, спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 (а. с. 130 т. 1).

На підставі поданої ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності №1194 від 14 червня 2023 року діє ОСОБА_2 , заяви №64 від 20 червня 2023 року про видачу свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на наступні три земельні ділянки: - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0444, площа 0,2787 га, Білогородська сільська рада, дата видачі 27 червня 2023 року за № 477; - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:006:5093, площа 0,9077 га, дата видачі 27 червня 2023 року за № 478; - земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:110:0093, площа 0,2010 га, дата видачі 10 липня 2023 року за № 519.

02 жовтня 2023 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Давидова Т. М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №138/02-14. Так, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 1,2160 га з кадастровим №:05:003:0156 з причини відсутності правовстановлюючого документу на вищезазначене майно (а. с. 206 т. 1).

Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 від 13 липня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером :05:003:0156, загальною площею 1,2160 га на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; КВІЗ, ОСОБА_5 належить на праві власності ОСОБА_3 (а. с. 202 - 203 т. 1). Водночас, державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку (частину паю) ОСОБА_3 проведено не було та відповідний документ не отримано (а. с. 204 - 205 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за заявою працівників цих підприємств, установ та організацій.

Відповідно до частини п`ятої статті 25 ЗК України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Згідно частини третьої статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 122 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що ОСОБА_4 був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Білогородка», включений до списку осіб на отримання земельних часток (паїв), набув право на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0280752.

Суд першої інстанції правильно встановив, що після смерті ОСОБА_4 право на вищевказану земельну частку (пай) отримав його батько ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2049, і з урахуванням вказаного свідоцтва, ОСОБА_3 було отримано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах, та, відповідно, зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки з кадастровим номером :03:002:0444, загальною площею 0,2787 га, з кадастровим номером :01:110:0093, загальною площею 0,2010 га та з кадастровим номером :01:006:5093, загальною площею 0,9077 га.

Крім того, судом першої інстанції встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовується, що після смерті ОСОБА_3 право власності на вказані земельні ділянки отримав його син ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. Водночас, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0156, загальною площею 1,2160 га, оскільки ОСОБА_3 за життя не здійснено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, та, відповідно, відсутні правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Разом із тим, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 191/2296/24 (провадження № 61-4577св25).

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спадкодавцеві ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) й, відповідно, наявні підстави для визнання за спадкоємцем ОСОБА_1 права саме на земельну частку (пай) у частині паю розміром 1,1626 в умовних кадастрових гектарах (2,55 - 1,3874 = 1,1626), на яку спадкодавець не встиг оформити право власності.

Доводи апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка ще 21 вересня 2015 року зареєстрована в Державному земельному кадастрі загальною площею 1,216 га. з кадастровим номером :05:003:0156 за ОСОБА_3 , і наявність вже сформованої ділянки з визначеною площею та кадастровим номером унеможливить виконання судового рішення та дієвого захисту права позивача - спадкоємця через правову невизначеність, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на встановлені судом першої інстанції і не спростовані позивачем обставини, що спадкодавець за життя не набув права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0156, загальною площею 1,2160 га.

Враховуючи наведене, апеляційним судом не приймаються як такі, що не спростовують правильності рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваному рішенні площа спірної земельної ділянки в умовних кадастрових гектарах менша, ніж сформована в процесі паювання земельної ділянки земельна ділянка загальною площею 1,2160 га.

Апеляційний суд враховує посилання позивача у апеляційній скарзі на Рішення Конституційного Суду України від 21 січня 2025 року № 3-р(ІІ)/2025 щодо розуміння принципу правової визначеності, разом із тим, висновки суду першої інстанції зазначеному рішенню не суперечать.

Апеляційний суд враховує, що позивач не позбавлений можливості на підставі ухваленого судом першої інстанції рішення про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом звернутися до відповідної сільської, селищної, міської ради із відповідною заявою про закінчення оформлення документів на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги про відсутність інших ділянок для розпаювання не підтверджені належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на зміст 16, 1216, 1218, 1217, 1225 ЦК України, ст. 121, 125 ЗК України, без обґрунтування, яким чином, на думку позивача, судом першої інстанції було неправильно застосовано чи не застосовано вказані норми матеріального права, не становлять самі по собі передбачену ст. 376 ЦПК України підставу для скасування законного та обґрунтованого рішення, а тому відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Оніщук М.І.

Яворський М.А.