УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Зосименко О.М.,

за участю секретаря судових засідань Хінцинської В.Б.,

представник заявника Безродний А.Ю.,

представник позивача Гапанович С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомира заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Представник відповідача Безродний А.Ю. звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданої заяви вказав про складний матеріальний стан заявниці, оскільки вона є фізичною особою-підприємцем, її дохід у 2024р. склав 122 000 грн., у 2025р. 144 000 грн., що відповідає доходу 12 000 грн., на місяць та на її утриманні перебуває дитина, заявниця розлучена.

Представником банку подані заперечення в яких зазначено про відсутність підстав про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні представник боржника вимоги заяви підтримав, вказавши на складне матеріальне становище заявниці, представник банку просив відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши представників сторін, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулось до суду з цим позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 80 085,56 грн заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №3/3342711 від 05.07.2019 у розмірі 42 070,11 грн, яка складається із рахунку строкової заборгованості: 17 210,13 грн; - рахунку простроченої заборгованості: 20 259,95 грн; - рахунку нарахованих відсотків: 114,49 грн; - рахунку прострочених відсотків: 4 485,54 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в заяві вказується про складний матеріальний стан заявниці. Згідно декларації платника єдиного податку заявниця є фізичною особою підприємцем та її дохід у 2024р. склав 122 000 грн., у 2025р. 144 000 грн., що відповідає доходу 12 000 грн., на місяць.

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.03.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, у шлюбі мають дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Разом з тим, обов`язок з утримання дитини є спільним обов`язком обох батьків, проте до поданої заяви не надано жодних доказів, що дитина перебуває виключно на утриманні заявниці та батько не піклується матеріально про дитину або наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини.

Крім того, як вказує заявник, розмір доходу заявниці у 2025 році відповідає доходу 12 000 грн., на місяць , а прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 року складає 3 328 грн., що спростовує доводи про складне матеріальне становище заявниці та згідно заяви про ухвалення додаткового рішення витрати заявниці на професійну правничу допомогу у даній справі згідно акту №1 від 15.11.2025р. приймання передачі адвокатських послуг складають 20 000 грн., що становить майже половину розміру заборгованості перед банком, тому враховуючи вище встановлені обставини, суд вважає, що заявницею не доведено наявність об`єктивних обставин для розстрочення виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, тому в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись ст..435 ЦПК України, суд,

постановив:

у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту ухвали: 06.03.2026 року.

Суддя О.М. Зосименко