Справа № 638/6774/25
Провадження № 2-др/638/16/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду заяву адвоката Ісмаілова Руслана Грамуддіновича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманої пенсії, -

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 05.12.2025 року, повний текст якого складено 10.122025 року позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманої пенсії залишено без задоволення.

В подальшому 06.01.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Ісмаілова Руслана Грамуддіновича про ухвалення додаткового рішення, в якій просить поновити процесуальний строк для подання доказів судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статті 127 ЦПК України та визнати поважними причини його пропуску, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 гривень.

В обґрунтування заяви зазначає, що 05 грудня 2025 року Шевченківським районним судом м. Харкова у справі № 638/6774/25 ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманої пенсії. У резолютивній частині рішення судом вирішено питання лише щодо судового збору, який залишено за позивачем. Водночас судом не вирішено питання про розподіл інших судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати. У зв`язку з наведеним, відповідач звертається з цією заявою про ухвалення додаткового рішення. Також зазначає, що 05.12.2025 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Водночас повний текст рішення суду від 05.12.2025 року у підсистемі «Електронний суд» фактично було розміщено та відкрито доступ учасникам справи лише 17.12.2025 року. За таких умов сторона захисту об`єктивно була обмежена в можливості оперативно сформувати та подати повний, належним чином оформлений пакет документів на підтвердження судових витрат, у тому числі з урахуванням змісту та мотивів судового рішення. Разом із тим, докази судових витрат не були подані представником відповідача у строк, визначений процесуальним законом, з огляду на фактичну завантаженість адвоката виконанням професійних обов`язків, зокрема участю в інших судових провадженнях та здійсненням процесуальних дій і слідчих заходів у кримінальних провадженнях, що об`єктивно ускладнило своєчасне подання відповідних доказів.

При цьому зазначає, що з огляду на предмет спору, значення справи для відповідача, обсяг підготовлених процесуальних документів та необхідність правового аналізу законодавства й практики судів, витрати у розмірі 25 000 грн. вважає реальними, необхідними та співмірними. Розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000 грн відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності, сформульованим у статті 137 ЦПК України та усталеній судовій практиці.

Представником позивача подано до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно яких вважає вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 гривень необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Просить відмовити в задоволенні заяви.

В судове засідання сторони (їх представники) не з`явились, про розгляд повідомлялись.

Розглянувши заяву, оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі №520/8309/18, законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в ухвалах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №750/14822/21, від 24 травня 2023 року у справі №446/2455/21.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень статті 126 ЦПК України, ч.8 статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду.

При цьому, законодавець не пов`язує подання доказів понесення витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення, а подання таких доказів пов`язується з датою ухвалення рішення, що й і зазначено в частині восьмій статті 141 ЦПК України, яка за своїм змістом є імперативною нормою і не допускає іншого тлумачення.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2025 року Шевченківським районним судом міста Харкова в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Копію рішення представником відповідача отримано через підсистему «Електронний суд» 08.12.2025 року о 17 годині 50 хвилин.

В подальшому 10.12.2025 року складено повний текст рішення, копію якого представником відповідача отримано через підсистему «Електронний суд» 18.12.2025 року.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначав, що орієнтовні витрати відповідача на професійну правничу допомогу складають 25 000 гривень та просив стягнути витрати у зазначеному розмірі з позивача. Також посилався на те, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду протягом 5 днів після винесення рішення суду.

Проте доказів понесених витрат стороною відповідача у визначений законом строк подано не було.

Так, Шевченківським районним судом міста Харкова рішення було ухвалене 05.12.2025 року, а тому докази понесення витрат на правову допомогу сторона відповідача повинна була подати до суду до 10.12.2025 року включно.

Натомість заява про розподіл витрат на правову допомогу та докази понесених витрат подані адвокатом Ісмаіловим Р.Г. тільки 19.12.2025 року через підсистему «Електронний суд», тобто зі спливом строків, передбачених положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України.

При цьому, всупереч вимог ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України будь-якого документального підтвердження об`єктивної неможливості адвоката направити копії доказів іншій стороні та подати заяву в системі «Електронний суд», суду не надано.

Верховний Суд в постанові від 26.02.2025 у справі № 750/16288/23 зазначив, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

У постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 760/19995/21-ц вказано, що інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15 зазначено, що тлумачення норм національного законодавства, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, свідчить, що апеляційний суд під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 203/642/14-ц вказано, що, поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції не мотивував прийняття такого рішення, не зазначив підстав та мотивів відхилення тих чи інших доказів, а отже, ухвала апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору на стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Ураховуючи наведене та обов`язок суду не допускати безпідставного та невмотивованого поновлення або продовження процесуальних строків, суд відмовляє в клопотанні адвоката Ісмаілова Р.Г. про поновлення процесуального строку для подання суду доказів розміру судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ісмаілова Руслана Грамуддіновича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Одночасно суд роз`яснює адвокату Ісмаілову Р.Г., що віна не позбавлений права повторно звернутись до суду з відповідною заявою та подати суду докази розміру судових витрат, надавши докази поважності пропуску процесуального строку на вчинення вказаних дій.

Керуючись ст. ст.133, 134, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву адвоката Ісмаілова Руслана Грамуддіновича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно отриманої пенсії залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали суду складено 06.03.2026 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк