КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 381/2194/25 Головуючий у суді першої інстанції - Анапріюк С.П.
Номер провадження № 22-ц/824/5278/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Анапріюка С.П., у місті Фастів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, П`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, у якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті його брата ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його бабуся ОСОБА_4 за життя мала двох синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 мав двох синів: його та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що після смерті останньої заяви про прийняття спадщини подав він, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , однак жодним із спадкоємців спадщина оформлена не була.

У 2008 році ОСОБА_3 звертався до КП КОР «Фастівське МБТ» з метою отримання інформації щодо належності спадкового майна на праві власності та отримав відповідь про те, що житловий будинок зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської районної нотаріальної контори Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його рідний брат ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла фактично успадкована ним частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач повідомляє, що крім нього спадкоємцем майна померлого є мати померлого - ОСОБА_7 , яка відмовилась від прийняття спадщини на його користь.

Після смерті ОСОБА_3 . П`ята київська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу № 67885388 за його заявою.

П`ята київська державна нотаріальна контора неодноразово зверталася до Фастівської районної державної нотаріальної контори щодо отримання належним чином завірених копій спадкової справи №297/2007 до майна померлої ОСОБА_4 та належним завірених копій спадкової справи №90/2010 до майна померлого ОСОБА_5 .

У відповідь на ці запити Перша Фастівська державна нотаріальна контора повідомила про те, що ОСОБА_5 помер, після його смерті заведена спадкова справа. Спадкові справи після смерті останнього не знайдені, а нотаріуси, які працювали у той час звільнилися та виїхали за кордон.

Позивач зазначає, що зазначені обставини унеможливлюють реалізацію ним права на спадщину за законом на житловий будинок, що належав його брату ОСОБА_3 .

Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 з підстав відсутності оригіналу документу, що підтверджує право власності останнього, на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір спадкової частки, що належала ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 право на спадкування мали її син ОСОБА_5 - 1/2 частки, онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - по 1/4 кожному за правом представлення. ОСОБА_1 відмовився від належної йому 1/4 частки на користь брата - ОСОБА_3 . Отже, ОСОБА_3 перейшло 1/2 частки будинку (1/4 як спадкоємцю та 1/4 - у порядку відмови ним як братом).

Крім того, після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на 1/2 частку будинку, однак не встиг оформити право власності.

У зв`язку з відсутністю спадкових справ, звільненням нотаріусів та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів спадкоємець позбавлений можливості реалізувати право на спадкування зазначеного нерухомого майна, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо визначення частки спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи із підстав, які могли бути визнанні поважними не подали, тому колегія суддів з врахуванням положень передбачених ч. 2 ст. 372 ЦПК України дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане, врахувавши передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатність наявних у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_4 (баба позивача) за життя набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У ОСОБА_4 були два сини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Згідно з відомостями довідки про народження ОСОБА_6 № 928, він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_8 , а в графі «мати» ОСОБА_4 (а.с. 20).

Відповідно до відомостей свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , про що Відділ ДРАЦС Подільського району вніс актовий запис № 1104 від 20.10.1979. Прізвище ОСОБА_10 після одруження зазначене як « ОСОБА_11 »(а.с. 21).

Від цього шлюбу у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , у графі «батько» вказаний ОСОБА_6 , у графі «мати» ? ОСОБА_7 (а.с. 22).

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , у графі «батько» вказаний ОСОБА_6 , у графі «мати» ? ОСОБА_7 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що Відділ ЗАГС Старокиївського району склав актовий запис № 1607 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_4 , до складу спадщини після її смерті увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 за життя заповіт не склала, тому право на спадкування за законом одержали ОСОБА_5 (син) як спадкоємець першої черги та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (онуки) як спадкоємці за правом представлення після померлого спадкоємця першої черги ОСОБА_6 (сина померлої).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що Виконком Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області склав актовий запис № 21 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що Київський міський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав актовий запис № 3079 (а.с.23).

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 65345277 від 26.06.2021 після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №409/2021.

ОСОБА_7 відмовилась від належної їй частини спадщини, що залишилась після смерті її сина, на користь її сина та брата померлого ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 1637 від 30 грудня 2024 року, виданої Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», станом на 01.01.2013 року, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікат правовстановлюючого документу на житловий будинок АДРЕСА_1 КП «Фастівське БТІ» не видавались та не реєструвались (а.с.27).

Згідно із відповіддю Першої Фастівської державної нотаріальної контори №814/01-16 від 09.09.2024, свідоцтва про право на спадщину не видано нікому. Спадкові справи після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не знайдені. Нотаріуси, які працювали в той час, звільнилися та виїхали за кордон (а.с.28).

Державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори Марциненко Л.А. постановою №772/02-31 від 27.03.2025 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 з підстав відсутності оригіналу документу (а.с.30).

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом відповідь щодо наявності спадкових справ після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , згідно зі змістом якої державний нотаріус Першої фастівської державної нотаріальної контори Тамара Ленченко повідомила, що свідоцтво про право на спадщину не видавалося нікому, нотаріуси, які працювали в той час, звільнилися та виїхали за кордон.

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково вимоги суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що брат позивача ОСОБА_3 , прийнявши спадщину після смерті своєї баби, набув право на спадкування належного їй житлового будинку, але юридично не оформив його.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що ОСОБА_3 за життя набув у встановленому законом порядку право власності на житлового будинку АДРЕСА_1 , звертався до відповідних органів з метою оформлення цього права, але не завершив цю дію.

Після його смерті позивач є спадкоємцем другої черги за законом та має право на спадкування вказаного майна. Мати позивача та його померлого брата як єдина спадкоємиця першої черги за законом у встановленому законом порядку відмовилась від свого права на спадщину на користь позивача.

Обґрунтовуючи висновок щодо часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (баба позивача), до складу спадщини після її смерті увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 за життя заповіт не склала, тому право на спадкування за законом одержали ОСОБА_5 (син) як спадкоємець першої черги (1/2 частина) та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (онуки) (по кожен) як спадкоємці за правом представлення після померлого спадкоємця першої черги ОСОБА_6 (сина померлої).

Суд першої інстанції встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 (брат позивача) за життя не отримував правовстановлюючі документи на належне йому на праві власності в порядку спадкування після смерті його баби (за правом представлення після смерті батька), водночас він звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори як такий, що фактично прийняв спадщину.

Також суд встановив, що ОСОБА_3 проживав у цьому будинку, користувався ним до дня своєї смерті.

Апеляційний суд не повністю повністю погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог не повністю відповідає з огляду на наступне.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У частині першій статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою (частина перша статті 1285 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину.

Тобто оформлення спадкових прав шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії.

Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України "Про нотаріат").

Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18) та від 26 серпня 2020 року у справі № 636/4329/16 (провадження № 61-22570св18).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів вказаної справи ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, у якому просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті його брата ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що померлий ОСОБА_3 набув права на спадковий будинок АДРЕСА_1 , подавши відповідну заяву до нотаріальної контори після смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 власника вказаного будинку - ОСОБА_4 , однак не встиг належним чином зареєструвати вказані права оскільки помер - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із матеріалів справи вбачається, що дійсно після смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 06 липня 2007 року Фастівською міською державною нотаріальною конторою 12 липня 2007 року була заведена спадкова справа №297 (номер у спадковому реєстрі -42763096) (а.с. 25, 155 т.1).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 Фастівською міською державною нотаріальною конторою 26 березня 2010 року була заведена спадкова справа № 90 (номер у спадковому реєстрі -49093709) (а.с. 26, 176 т.1).

Разом із тим, із відповіді державного нотаріуса Першої Фастівської державної нотаріальної контори Тамари Ленченко від 09 вересня 2004 року №814/01-16 вбачається, що свідоцтва про на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ні кому не видавалися, а самі спадкові справи щодо вказаних спадкодавців у нотаріальній канторі не знайденні, а нотаріуси, які працювали в той час, звільнилися та виїхали за кордон (а.с. 28, 76 т.1).

Разом із тим, із спадкової справи №409/2021 заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 вбачається, що він був зареєстрований з 07 жовтня 1997 року по 04 березня 2021 року в АДРЕСА_2 (а.с. 103 т.1 зв.б).

Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом померлим ОСОБА_3 , позивачем у вказаній справі ОСОБА_1 , та їх матір`ю ОСОБА_7 після смерті їх батька та чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_6 було успадковано в рівних частках долі в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 110 т.1).

Таким чином звертаючись до суду із вказаним позовом позивач у справі ОСОБА_1 не надав суду достатніх та допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини в порядку визначеному ст. 1268, 1269 ЦК України після смерті ОСОБА_4 , та після смерті ОСОБА_5 , саме по собі посилання на заведення вказаних справ, без зазначення за чиїм зверненням було відкрито спадкові справи не може бути достатнім доказам того, що ОСОБА_3 вчиняв такі дії.

Разом із тим матеріалів спадкової справи №409/2021 вбачається Фастівським міськрайонним судом Київської області у жовтня 2009 року розглядалася справа №2-501/2009 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про встановленні права власності на спадкове майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_12 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно та за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, і предметом спору між вказаними сторонами був житловий будинок АДРЕСА_3 , а також земельна частка (Пай) розміром 4.2 га. Вказана спадкова маса була заявлена позивачкою ОСОБА_12 як спадщина після смерті її матері ОСОБА_13 , яка померла в 1999 році. Провадження у вказаній справі, як вбачається із копії ухвали суду від 28 жовтня 2009 року було закрито у зв`язку із смертю ОСОБА_5 (а.с. 112 зв. б.).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги поданої представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , колегія суддів не може погодитися ні з доводами апелянта, ні з висновками суду першої інстанції проте, що померлий спадкодавець ОСОБА_3 набув у встановленому законом порядку права власності на спадковий будинок оскільки звертався до відповідних органів з метою оформлення цього права, але не завершив цю дію, оскільки за чинним законодавством визначено два способи прийняття спадщини:

- ч.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї;

- ч.1 ст. 1269 ЦК України -спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. (частина перша статті 1269 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 , та смерті ОСОБА_5 , був повнолітнім, не проживав спільно із спадкодавцями на момент смерті останній, тому належним доказом прийняття ним спадщини після смерті вказаних спадкодавців можлива лише подача в межах шестимісячного строку заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак таких доказів до суду не подано.

Посилання в позові на втрачені спадкові справи без надання належних доказів подачі вище вказаних заяв про прийняття спадщини не може свідчити про прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Тому колегія суддів вважає, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про прийняття спадкодавцем ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Разом із тим колегія суддів, переглядаючи вказану справу в апеляційному порядку враховує, що особа, яка звернулася до суду зі скаргою (апеляційною чи касаційною), не може отримати судове рішення, що погіршує становище, якого ця особа досягла в судах попередніх інстанцій. Такий висновок ґрунтується на принципі заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).

Такого підходу дотримується Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, що правило заборони повороту до гіршого означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. Подібні висновки наведені й у постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 642/7544/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду першої інстанції хоч і неповністю відповідають обставинам справи, однак суд апеляційної інстанції не вправі погіршувати становище апелянта за наслідками перегляду рішення за його скаргою, тому колегія суддів вважає за можливе залишити рішення суду першої інстанції без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв