Справа № 758/6716/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мельниченко К.Б., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача 2 ОСОБА_2 , представника відповідача 2 ОСОБА_3 , розглянувши заяву ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна в натурі

У С Т А Н О В И В :

Подільським районним судом м. Києва здійснюється розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_4 (надалі за текстом - позивач) до ОСОБА_5 (надалі за текстом - відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом відповідача 2 до позивача, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна в натурі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року (суддя Рибалка Ю.В.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2024 року цивільну справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року справу було прийнято до провадження, ухвалено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.

11.03.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна в натурі.

Ухвалою від 18 квітня 2024 прийнято зустрічний позов об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом.

19.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

03.12.2025 ухвалено відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

22.12.2025 відповідач 2 через представника звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на Ухвалу від 03.12.2025.

Ухвалою Київського апеляційного суду 06.02.206 постановлено відкрити апеляційне провадження.

16.02.2026 до суду від відповідача 2 надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою від 18 лютого 2026 постановлено прийняти до розгляду заяву про забезпечення позову та призначити її до розгляду у судовому засіданні.

26.02.2026 до суду від позивача надійшли заперечення.

У судовому засіданні взяли участь учасники судової справи.

Сторона відповідача 2 підтримала заяву про забезпечення позову, проти задоволення якої заперечив представник позивача. Відповідач 2 просила суд накласти арешт та заборонити вчиняти реєстраційні дії та будь-які інші дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру за номером АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00). Сама заява обґрунтована можливістю відчуження спірної квартири, яка є спільною власністю позивача та відповідача 2, іншим особам шляхом її продажу, про що на думку заявника свідчать відповідні копії оголошень щодо продажу квартири. Також, відповідач пов`язує можливість реалізаії спірної квартири у зв`язку з кримінальним провадженням №0000099, яке провадиться щодо позивача.

Представник позивача заперечуючи проти заяви вказує, що оголошення про продаж квартири стосуються іншої квартири, власником якої є сторонні особи. Також, на квартиру вже було накладено арешт у 2-ох кримінальних провадженнях №0001858 та №0000099.

При вирішенні питання, суд керується наступними приписами законодавства.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується арештом майна, забороною вчиняти певні дії.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 464803892 від 18.02.2026, щодо об`єкта нерухомого майна № 00. Адреса: АДРЕСА_2 . Власник: позивач. Розділ актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень.

Номер запису про обтяження: 60978884 Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Документи, подані для державної реєстрації ухвала суду, серія та номер: 757/35350/25-к, пр.1-кс-30365/25, виданий 30.07.2025, видавник: Печерський районний суд м. Києва, + ухвала про виправлення описки у прізвищі. Додаткові відомості про обтяження: Кримінальне провадження № 0000099 від 06.02.2023.

Номер запису про обтяження: 58110342. Документи, подані для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер: 758/16238/24, виданий 19.12.2024, видавник: Подільський районний суд міста Києва. Вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 у справі №757/35350/25-к накладено арешт, зокрема, на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Кримінальне провадження №0000099.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.12.2024 у справі №758/16238/24 постановлено задовольнити клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва Забари М.А., про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001858 від 16.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України; Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, на, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна 00, на праві власності належить позивачу.

Щодо доводів заявника про можливість відчуження спірної квартири, суд зазначає наступне.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Однак, у матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про існування реальної загроза відчуження саме спірної квартири, а тому, наведені в цій частині доводи відповідача 2 не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Щодо перебування квартири під арештом у кримінальних провадженнях, суд зазначає наступне.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або доходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Також, санкціями ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України передбачена конфіскація майна.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відтак, враховуючи що заявник просить суд накласти арешт на майно на яке вже накладено арешт Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 у справі №757/35350/25-к та Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.12.2024 у справі №758/16238/24, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, за таких обставин.

Поруч з цим, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідач 2 вказує, що квартира що належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Позивач у своїх вимогах заперечує доводи відповідача 2 у цій частині.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Отже, з урахуванням позиції відповідача 2, яка за оцінкою суду полягає у проханні накласти арешт на квартиру яка перебуває у спільній сумісній власності відповідача 2 та позивача, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково. Відтак, суд накладає арешт на частини квартири, на яку може претендувати за рішенням суду ініціатор забезпечення цього позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст.ст. 149 - 150, 158, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна в натурі - задовольнити частково;

Накласти арешт на частини квартири та заборонити вчиняти реєстраційні дії та будь-які інші дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру за номером АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) до набрання рішенням у справі законної сили;

В іншій частині в задоволенні вимог заяви відмовити;

Повне найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКП: НОМЕР_1 );

Відповідач 1: ОСОБА_5 (адреса АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач 2: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 ; РНОКП: НОМЕР_3 );

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали;

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.В. Гребенюк