Провадження № 2/554/890/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 р. м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі :головуючого судді Шевської О.І., з участю секретаря судових засідань Рябченко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини.

Позов обгрунтований тим, що між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2013 року було розірвано.

Спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний момент проживає із позивачем, перебуває під її опікою. Позивач самостійно виховує доньку та її утримує.

У зв`язку із тим, що позивач зі своїми дітьми проживає за адресою- АДРЕСА_1 , то постало питання зняття з реєстрації по АДРЕСА_2 та необхідності перереєстрації за місцем проживання.

Позивачу було відмовлено у перереєстрації неповнолітньої дитини, оскільки відсутня згода батька.

Отримати у батька дитини згоду на перереєстрацію у позасудовому порядку позивач позбавлена можливості, оскільки останній багато років проживає у російській федерації та не підтримує будь-яких відносин ні з позивачем, ні з донькою.

Встановлення факту, що неповнолітня донька проживає спільно із матір`ю, необхідне з метою захисту найкращих інтересів дитини, надання можливості матері на реалізацію своїх прав щодо дитини та її інтересів.

Прохала встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з її матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави О.І.Шевської від 11.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.09.2025 року витребувано з Державної прикордонної служби України відомості щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме коли останній перетинав кордон України з метою виїзду до Російської федерації та чи повертався до України.

Ухвалою суду від 20.10.2025 року витребувано з Державної прикордонної служби України відомості щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина російської федерації, а саме коли останній перетинав кордон України з метою виїзду до російської федерації та чи повертався до України.

Ухвалою суду від 12.01.2026 року витребувано з Державної прикордонної служби України відомості щодо ОСОБА_2 , ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина російської федерації, а саме коли останній перетинав кордон України з метою виїзду до російської федерації та чи повертався до України.

Ухвалою судді від 12.02.2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини а призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідач суд не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відзив від відповідача до суду також не надходив.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозапувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, заяв та клопотань від відповідача не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Згідно вимогам ст. ст.223,280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам дійшов наступних висновків.

Встановлено, щоміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2013 року було розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилася донька- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 28 лютого 2012 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 222.

Спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний момент проживає із позивачем, перебуває під її опікою. Позивач самостійно виховує доньку та її утримує, відповідач допомоги не надає.

Позивач зі своїми дітьми проживає за адресою- АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з КП «ЖЕО №2» від 26.06.2025 року № 1554.

На даний час у позивача виникла необхідність у знятті з реєстрації по АДРЕСА_2 та необхідності перереєстрації за місцем проживання.

У позасудовому порядку позивач позбавлена можливості у перереєстрації неповнолітньої дитини, оскільки відсутня згода батька.

Отримати у батька дитини згоду на перереєстрацію у позасудовому порядку позивач позбавлена можливості, оскільки останній багато років проживає у російській федерації та не підтримує будь-яких відносин ні з позивачем, ні з донькою.

Встановлення факту, що неповнолітня донька проживає спільно із матір`ю, необхідне з метою захисту найкращих інтересів дитини, надання можливості матері на реалізацію своїх прав щодо дитини та її інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч.1,2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що відповідач не проживає ні з позивачем, ні з донькою. Участі у житті дитини не приймає. Коштів на її утримання не надає.

Доказів, які б спростовували вказані факти суду надано не було.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, суд вважає, що проживання доньки з матір`ю, яка фактично на даний час проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, визначивши місце проживання дитини з позивачем.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю суд зазначає наступне.

Доведення факту одноосібного виховання дитини матір`ю пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року по справі №201/5972/22.

Таким чином, встановлення факту одноосібного виховання дитини одним із батьків не може бути самостійною вимогою, а є однією з обставин, що встановлюється при розгляді спорів між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, наприклад щодо позбавлення батьківських прав, тощо.

Зі змісту статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При розгляді даного позову, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, судом в тому числі досліджувалась поведінка відповідача, який самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Суд наголошує, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні особи, тобто, відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт.

Також суд бере до уваги, що встановлення такого факту не позбавляє відповідача батьківських прав та не встановлює неможливість його участі у вихованні дитини в майбутньому.

Встановити факт, що відповідач дійсно перетнув кордон України та виїхав до російської федерації не представилось за можливе. Інформації на ухвалу суду Державною прикордонною службою України надано не було.

Відповідач неодноразово викликався на судові засідання , проте останній не скористався своїм правом , на судові засідання не з`явився, відзиву не подав.

Доказів того, що відповідач бере участь у вихованні , утриманні доньки, суду також надано не було.

Зважаючи на наведені обставини, які підтверджуються дослідженими доказами, суд дійшов переконання про доведеність факту самостійного виховання та утримання матір`юОСОБА_1 своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене позов в цій частині підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись: ст.ст. 76, 89, 141, 200, 263-265, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини,- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю ОСОБА_1 .

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_3 ,РНОКПП- НОМЕР_1 , адреса- АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, адреса- АДРЕСА_3 ,

Третя особа- Служба у справах дітей виконавчого комітету Київського районної у м. Полтаві ради, адреса- м. Полтава, вул. Решетилівська,

Суддя О.І.Шевська