Справа №516/159/15-ц
Провадження №4-с/516/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 рокум.Теплодар

Теплодарський міський суд Одеської області

в складі головуючого судді - Ширінської О.Х.,

за участі секретарів Мосейчук М.А., Паньковської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Теплодар Одеської області скаргу ОСОБА_1 на дії /бездіяльність органу примусового виконання - Головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кольца Каміли Юріївни, стягувач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржник ОСОБА_2 , інші особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Герус О.О., звернувся із скаргою на бездіяльність органу примусового виконання в особі Головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кольца Каміли Юріївни щодо зняття арешту з належного йому майна.

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника адвокат Герус О.О. зазначила, що 08.04.2008 р. між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого з усіма правами став ПАТ «Укрсоцбанк», в подальшому АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № МКТС- 63 у розмірі 47 229, 00 доларів США.

28.01.20016 року Теплодарським міським судом Одеської області у справі № 516/159/15-ц було винесено рішення за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 1 070 264, 10 грн., за договором про іпотечний кредит № МКТС-63 від 08.04.2008 р., яким позовні вимоги задоволені повністю.

13.09.2016 р. Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області були відкриті виконавчі провадження № 52203861 (ідентифікатор доступу 63790А7ББД92) та № 152204323 (ідентифікатор доступу 85А10995ВАД7), на виконання рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 28.01.2016 р. у справі № 516/159/15-ц (виконавчий лист № 516/159/15-ц, виданий 23.05.2016 р. про стягнення судового збору у розмірі 1827, 00 грн. та виконавчий лист № 516/159/15-ц, виданий 23.05.2016 р. про стягнення заборгованості у розмірі 1 070 264, 10 грн.).

18.09.2017 р. Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області постановою № 52203861 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

19.03.2018 р. Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області постановою № 52203861 (№ 52204323) було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

29.03.2018 р. Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області постановами № 52204323 та № 52203861 було повернуто виконавчі документи стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, на підставі договору факторингу ПАТ «Укрсоцбанк» було відступлено право вимоги з ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є ТОВ «ВІН ФІНАНС» (Загальними зборами учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс»).

03.12.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було внесено запис за № 4002827 про припинення АТ «Укрсоцбанк» (згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів від 26.04.2018 року відбулась зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне та зміна найменування товариства на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке стало правонаступником усіх прав і зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»).

У відповідності до листа ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 31.08.2017 року № 828/3 у ОСОБА_1 відсутні кредитні зобов`язання за договором № МКТС- 63 від 08.04.2008 р. у зв`язку з їх повним виконанням.

Листами від 01.12.2025 р. та 22.12.2025 р. АТ «СЕНС БАНК» підтвердило відсутність заборгованості ОСОБА_1 за договором № МКТС-63 від 08.04.2008 року.

В той же час, як стало відомо скаржнику у 2025 році при зверненні до нотаріусу для отримання нотаріальних послуг, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться обтяження - арешт нерухомого майна, на підставі постанов про арешт майна боржника, № 52203861 від 18.09.2017 р. та № 52204323 від 19.03.2018 р., виданих Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

15.12.2025 року Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) було винесено постанови про передачу виконавчих проваджень № 52204323 та № 52203861 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) у строк до 15.12.2025 р.

15.12.2025 року Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) було винесено постанови про прийняття виконавчих проваджень № 52204323 та № 52203861 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

15.12.2025 року скаржник звернувся до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з його майна з підстав погашення заборгованості за рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 28.01.2016 р. у справі № 516/159/15-ц.

Крім того, 15.12.2025 року скаржником був сплачений судовий збір, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, копії платіжних інструкцій додано до скарги.06.01.2026 року листом № 189/19.12-26 Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) було повідомлено про відсутність підстав зняття арешту, оскільки виконавчі провадження № 52204323 та № 52203861 відсутні в архіві виконавчої служби в зв`язку зі спливом строку їх зберігання.

26.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області із позовом до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про зняття арешту з майна.

Ухвалою від 29.01.2026 року Біляївським районним судом Одеської області було відмовлено у відкритті провадження у справі № 496/837/26 з підстав того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, тому суд дійшов висновку, що позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність на відміну від дії не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності.

Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим, неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладена у постанові від 22.12.2021 р. у справі № 760/19348/20).

Скаржник вважає своє право порушеним після відмови зняття арешту з його майна, за умови повного погашення заборгованості за рішенням суду, відсутності заборгованості зі сплати виконавчого збору та витрат провадження, відсутності майнових вимог до скаржника та відсутності відкритих виконавчих проваджень.

Якщо ж суд не погодиться з доводами скаржника щодо строків звернення до суду, представник просила застосувати положення ч. 2 ст. 449 ЦПК України та поновити строк для подання даної скарги з підстав того, що у січні 2026 року енергосистема Одещини мала критичний стан внаслідок масованих атак на енергоінфраструктуру України російською федерацією, зокрема, м. Одеса перебувало в режимі екстрених та аварійних відключень до 16.01.2026 р., офіційні погодинні графіки у цей період не діяли, світло було відсутнє по 15-19 годин на добу, з 12.01.2026 року внаслідок нових влучань світло було відсутнє по декілька днів, проводились цілодобові ремонтні роботи, що підтверджується офіційними повідомленнями ДТЕК Одеські електромережі, що унеможливило звернення до суду в десятиденний строк.

Арешт майна є заходом примусового виконання, а не самостійною санкцією. Оскільки борг сплачено, збереження арешту є порушенням права власності, у таких випадках формальний підхід до строків може призвести до порушення принципу справедливості та неможливості захисту основоположного права особи.

Підстави повернення виконавчого документу стягувачу зазначені у ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, п 2. ч. 1 даної статі передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Наслідки повернення виконавчого провадження зазначені ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Як вбачається з приписів Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу з підстав п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є наслідком зняття арешту з майна боржника.

В той же час, статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

При зверненні з заявою про зняття арешту з майна боржника державному виконавцю були надані підтверджуючі документи про погашення заборгованості стягнутої за рішенням суду у повному обсязі. Також був сплачений судовий збір, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір.

Отже, збереження арешту на майні боржника не відповідає цілі його накладення, суперечить засадам справедливості, не відповідає розумності строків його наявності, при цьому порушує право власності, оскільки чинить перешкоди у розпорядженні належним скаржнику майном.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що підтверджує неодмінність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови, коли немає виконавчого провадження та майнових претензій з боку кредитора, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібного підходу притримується Верховний Суд у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21).

Представник заявника просила поновити строк для подання скарги та прийняття її до розгляду; визнати бездіяльність головного державного виконавця Кольца К.Ю. Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) щодо зняття арешту на належне йому майно неправомірною; зняти арешт з нерухомого майна, накладений на підставі постанов про арешт майна боржника № 52203861 від 18.09.20917 р. та № 52204323 від 19.03.2018 року, виданих Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Представник Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крюков В.С. подав до суду заперечення на скаргу, в яких зазначив, що відповідно до наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження інформації у Біляївському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділ) перебувало виконавче провадження № 52203861 з примусового виконання виконавчого листа № 516/159/15-ц, виданого 23.05.2016 Теплодарським міським судом Одеської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1 070 264,10 грн., а також виконавче провадження № 52204323 з примусового виконання виконавчого листа № 516/159/15-ц, виданого 23.05.2016 Теплодарським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судового збору у розмірі 1 827,00 грн., які 29.03.2018 завершені на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». В рамках вказаних виконавчих проваджень застосовано арешт майна боржника.

Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (далі Відділ), не погоджується зі скаргою в рамках скарги.

15.12.2025 боржником на рахунок з обліку депозитних сум відділу сплачено грошові кошти. Зокрема, за виконавчим провадженням № 52203861 - 107 295,41 грн. та за виконавчим провадженням № 52204323 - 2 278,70 грн.

Боржником до відділу надано лист АТ «СЕНС БАНК» від 01.12.2025 № 53296-33.4-б/б згідно якого встановлено, що АТ «СЕНС БАНК», МФО 300346 є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Даним листом також підтверджено, що «боржник станом на 01.12.2025 заборгованості за кредитним договором № МКТС- 63 3/08/04/2008 - не має, у зв`язку із відступленням права вимоги до ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі договору факторингу від 01.09.2017.

Боржником до відділу надано довідку ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» № 828 від 31.08.2017 про відсутність заборгованості за Договором про іпотечний кредит №МКТС-63 від 08.04.2008.

На теперішній час, у відділі відсутні відповідні документи, що підтверджують заміну сторони (стягувача) її правонаступником АТ «СЕНС-БАНК», у зв`язку з цим, визначені пунктом 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень підстави для вчинення державним виконавцем відділу виконавчих дій щодо зняття арешту з майна боржника та розподілу (перерахування) сплачених боржником грошових коштів у відділі відсутні.

Також, згідно Наукового висновку Члена Наукової - консультативної ради при Верховному Суді кандидата юридичних наук Беляневич В.Е., дійшли наукового висновку щодо терміну «завершення» виконавчого провадження застосовуються у попередній редакції Закону «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606 як узагальнююче поняття процесуальної стадії. Відповідно до ст. 30 цього Закону завершення виконавчого провадження відбувалось у разі; а) закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; б) повернення виконавчого документа стягувачеві - згідно із статтею 47 цього Закону; в) повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу (посадової особи) який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Чинний Закон «Про виконавче провадження» такий термін (або аналогічний йому за змістом) не використовується.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені п. 4 ст. 59 «Про виконавче провадження».

Згідно вищезазначених законодавчих документів, Відділ дійшов висновку, що скарга представника Герус Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 є не обґрунтованою, так як за виконавчим провадженням ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не значиться стороною виконавчого провадження.

Відповідно ст. 442 ЦПК України:

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Державний виконавець наділений правами, а не обов`язками, невиконання їх не може слугувати підставою для відповідальності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник Біляївського ВДВС Крюков В.С., з урахуванням положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України, просив відмовити у задоволенні скарги адвоката Герус Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Герус О.О. підтримали заявлені вимоги з підстав, зазначених у скарзі. При цьому, представник заявника зазначила, що метою звернення із даною скаргою є саме скасування арешту з майна, а не покарання виконавчої служби чи окремих виконавців. Також, зауважила на тому, що на вимогу головного державного виконавця заявником ОСОБА_1 було повністю сплачено виконавчий збір по вказаним виконавчим провадженням.

Представник Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України просив розглянути справу без представника виконавчої служби.

Інші сторони судового провадження в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, їх неявка не перешкоджає розгляду даної справи.

З урахуванням думки заявника та його представника, які не заперечували проти розгляду справи у відсутність інших сторін, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи сторін, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст. 321 ЦК України.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 29.06.2023 по справі № 208/9810/21 зазначив, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Як свідчить з матеріалів справи, рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 28.01.20016 року у справі № 516/159/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги задоволено повністю, з відповідачів стягнуто заборгованість у сумі 1 070 264, 10 грн. за договором про іпотечний кредит № МКТС-63 від 08.04.2008 р.

Постановами Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 52203861 від 18.09.2017 року та за постановою № 52203861 (№ 52204323) від 19.03.2017 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки відсутній спір про право, заявник є власником арештованого майна, з урахуванням вище вказаної правової позиції Верховного Суду, скаржник ОСОБА_1 правомірно звернувся до суду саме із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, а не з позовом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

15.12.2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою до Біляївського ВДВС про скасування арешту на належне йому майно.

06.01.2026 року за № 189/1912-26 Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надав відповідь, в якій зазначив, що у Біляївському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходились на виконанні виконавчі провадження: № 52203861 з примусового виконання виконавчого листа № 516/159/15-ц, виданого 23.05.2016 Теплодарським міським судом Одеської області, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1 070 264,10 грн.; № 52204323 з примусового виконання виконавчого листа № 516/159/15-ц, виданого 23.05.2016 Теплодарським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судового збору у розмірі 1 827,00 грн..

29.03.2018 вказані виконавчі провадження були повернуті стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіркою дільниці та архіву встановлено, що вищезазначене виконавче провадження у Відділі відсутнє, так як згідно Наказу Міністерства юстиції України № 1699/5 від 28.07.2010 «Про внесення змін до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки. У відділі відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Таким чином, судом встановлено, що виконавчі провадження, по яким були накладені арешти на майно заявника, знищені за закінченням терміну зберігання.

У Довідці № 828/3 від 21.08.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» повідомили по відсутність кредитних зобов`язань ОСОБА_1 станом на 01.08.2017 року у зв`язку із повним їх погашенням.

Крім того, листами від 01.12.2025 р. та 22.12.2025 р. АТ «СЕНС БАНК» підтвердило відсутність заборгованості ОСОБА_1 за договором № МКТС-63 від 08.04.2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно діючого законодавства, з урахуванням положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець позбавлений процесуального права скасувати арешт вразі повернення виконавчого листа стягувачу в порядку п. 2 ст. 37 Закону, а також по знищеним виконавчим провадженням.

Таким чином, дії чи бездіяльність державного виконавця Біляївського ВДВС були вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця.

З огляду на вище наведене, заявлені вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) в частині відмови у скасуванні постанов про накладення арешту на майно, є такими, що задоволенню не підлягають.

В той же час, враховуючи, що заборгованість за вказаними виконавчими провадженнями повністю погашена боржником, виконавчі провадження знищені за строком зберігання, знаходження майна заявника під арештом до теперішнього часу є безпідставним, що позбавляє власника майна можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним майном на власний розсуд, що є порушенням його прав.

Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому заявлені вимоги в частині скасування постанов державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) № 522038861 від 18.09.2017 та № 52204323 від 19.03.2018 року про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 - є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд вважає за можливе поновити пропущений строк для подання даної скарги з підстав, зазначених представником заявника у скарзі.

Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк для подання скарги на дії/бездіяльність головного державного виконавця Кольца К.Ю. Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського (Південного) міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

Скаргу ОСОБА_1 на дії /бездіяльність органу примусового виконання - Головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кольца Каміли Юріївни- задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна, накладений на підставі постанов державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника № 52203861 від 18.09.2017 року та № 52204323 від 19.03.2018 року.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя: О.Х. Ширінська