Справа № 584/1556/25
Провадження № 2/584/252/26
РІШЕННЯ

Іменем України

09.03.2026 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Данік Я.І.,

за участі: секретаря Кравченко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Путивльська державна нотаріальна контора, про зняття заборони відчуження та припинення обтяження на майно,

встановив:

9 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ощадбанк», в якому просить зняти заборону відчуження нерухомого майна та припинити обтяження, із внесенням відповідного запису про скасування цієї заборони до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер обтяження 7063572, зареєстрованого 21 квітня 2008 року за №7063572 реєстратором: Путивльською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: лист, б/н, 23 листопада 1990 року, Путивльський ощадбанк, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер: 2426870SUMY21, архівна дата: 7 травня 2002 року, дата виникнення: 7 травня 2002 року, № реєстра: 171981-992, внутр. №F001E02826F34C2D232F, коментар: П-90-48, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що обтяження було накладено на особу, яка ніколи не була власником вказаного нерухомого майна, а вона, як власник будинку позбавлення можливості розпорядитися належним їй майном.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому позов не визнав у повному обсязі та зазначив, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у справі, оскільки «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», було створено 31 грудня 1991 року, а обтяження на нерухоме майно позивача було накладено на підставі листа Путивльського ощадбанка №б/н від 23 листопада 1990 року, тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме в результаті дій АТ «Ощадбанк» було порушено її права. Справу просив розглядати у його відсутність (а.с.22-27).

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність (а.с.16).

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23 березня 1993 року, договору купівлі-продажу від 21 травня 1996 року та договору купівлі-продажу від 14 січня 2000 року була власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.10,12).

У подальшому, ОСОБА_1 , позивач у справі, та ОСОБА_4 успадкували в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 по 1/2 частині кожна, житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2022 року виділено в натурі частку ОСОБА_1 з наданням відокремленої частини будинку з окремим входом по АДРЕСА_1 , яка складається з коридоу 1-1 площею 4,3 кв.м, кухні 1-2 площею 8,9 кв.м, санвузлу 1-3 площею 6,1 кв.м, кімнати 1-4 площею 14,1 кв.м, кімнати 1-5 площею 16,9 кв.м, коридору 1-6 площею 7,8 кв.м (загальна площа приміщень 58,1 кв.м, житлова 31,0 кв.м), а також надвірних господарських будівель і споруд: сарай «Г», навіс «Б», погріб «Пг». Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29 вересня 2021 року на будинок АДРЕСА_1 накладено обтяження (заборона), а саме: реєстраційний номер обтяження 7063572, зареєстрованого 21 квітня 2008 року за №7063572 реєстратором: Путивльською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: лист, б/н, 23 листопада 1990 року, Путивльський ощадбанк, об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , додаткові дані: архівний номер: 2426870SUMY21, архівна дата: 7 травня 2002 року, дата виникнення: 7 травня 2002 року, № реєстра: 171981-992, внутр. №F001E02826F34C2D232F, коментар: П-90-48 (а.с.13-14).

Як вбачається з довідки про належність споруд домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не була зазначена як власник вказаного домоволодіння (а.с.11).

Згідно з листом Путивльської державної нотаріальної контори №542/01-16 від 19 грудня 2025 року надати лист Путивльського ощадбанку №б/н від 23 листопада 1990 року не є можливим, оскільки документи передані на зберігання до Сумського обласного державного нотаріального архіву (а.с.21)

У той же час, згідно з листом Сумського обласного державного нотаріального архіву №1481/01-15 від 25 грудня 2025 року справи розпорядження по накладенню та зняттю заборони відчуження нерухомого майна Путивльської державної нотаріальної контори на зберігання до Сумського обласного державного нотаріального архіву не передавались (а.с.32).

Відповідно до листа Путивльської державної нотаріальної контори №17/01-16 від 22 січня 2026 року повідомлено, що наряд №183 «Листування з накладення та зняття арештів та заборон на будівлі» Путивльської районної державної нотаріальної контори за 19990 рік (строк зберігання якого становив 3 роки), у Путивльській ДНК відсутній у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.38).

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частина 1 статті 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України).

Обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів (ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

АПозивач, заявляючи позовні вимоги про скасування обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, вказав відповідачем Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Згідно зі ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Отже визначення відповідачів є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наведеного слідує, що на суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2023 року у справі № 352/371/21 (провадження № 61-8494св22) зроблено висновок, що: «лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть».

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) указано, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з відзиву на позов, «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», було створено 31 грудня 1991 року.

Доказів того, що «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України» є правонаступником Путивльського ощадбанку (ймовірного Ощадного банку СРСР), на підставі листа якого від 23 листопада 1990 року було накладено обтяження на нерухоме майно, належне позивачу, суду не надано.

Розглядаючи справу, суд був позбавлений можливості роз`яснити позивачу її право на заміну сторони відповідача належним відповідачем, оскільки позивач скористалася своїм правом на розгляд справи у її відсутність.

З огляду на вищевикладене, оскільки АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем по справі, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, позивач не позбавлена права звернутися до суду з даним позовом до належного відповідача та/або відповідачів.

На підставі ст.391 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 89, 259, 263-268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Путивльська державна нотаріальна контора, про зняття заборони відчуження та припинення обтяження на майно.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.І.Данік