Справа № 345/2578/25
Провадження № 22-ц/4808/308/26
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О. В.,

суддів: Мальцевої Є. Є., Томин О. О.

з участю секретаря Панасюк В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микитчин Петро Степанович, на рішення Калуського міськрайонного суду від 11 грудня 2025 року, у складі судді Юрчака Л. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микитчин П. С., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Рогатинської міської ради, у якому просив позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05.11.2014 року, у якому у них народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.10.2017 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.05.2018 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою с. Руда Рогатинського району.

Дочка ОСОБА_4 і надалі проживає з батьком, який займається її вихованням, натомість відповідачка участі у вихованні дитини не бере.

Дані обставини підтверджені рядом доказів: зокрема, заявою сусідів позивача від 31.01.2025; актом обстеження матеріально-побутових умов складеним старостою Підгородянського старостинського округу Рогатинської міської ради; довідкою Рогатинського ліцею №1 від 12.02.2025 та ЦНАПу від 12.02.2025, а також рішенням органу опіки та піклування.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микитчин П. С., подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд дав неправильну оцінку встановленим по справі обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, а також хибно тлумачив «найкращі інтереси дитини».

Апелянт зазначив, що представник позивача разом з бабусею та малолітньою ОСОБА_4

не пропустили жодного судового засідання, натомість відповідачка не взяла участі у жодному засіданні.

За місцем проживання відповідачки староста старостинського округу повідомила про те, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в селі Довжка Калуського району, але тривалий час не проживає в даному будинку, місце її перебування односельчанам не відоме.

На думку позивача, суд не приймав рішення, оскільки допускав, що даним позовом позивач намагається створити підстави для звільнення з лав ЗСУ.

Позивач не заперечує того, що для забезпечення батьківського піклування дочці ОСОБА_4 він змушений звільнитися з лав ЗСУ, оскільки матір не забезпечує такого піклування.

З позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав раніше не звертався, оскільки вважав, що рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком від 2018 року достатньо для звільнення від мобілізації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд стверджував, що діє виключно в інтересах дитини, однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки цим рішенням суд повністю позбавив ОСОБА_4 права на батьківське піклування: матір не брала, не бере і не має наміру брати участь у вихованні дитини, а батько мобілізований.

Суд помилково вважає, що позбавивши відповідачку батьківських прав, буде остаточно розірвано родинний зв`язок між дитиною та матір`ю і не спонукатиме останню до виконання батьківських прав, оскільки мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідачці достеменно відомо про те, що дитина залишилася без батька та матері, нічого не робить для виправлення ситуації. Такі дії свідчать про її винну поведінку.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.12.2021 № 311/563/20 позбавлення батьківських прав батька чи матері, які починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

Часткова сплата відповідачкою аліментів - єдина обставина, якою суд обґрунтовує своє рішення, вважаючи, що дана обставина свідчить про наявність відповідальності за матеріальне забезпечення дитини.

Разом з тим, згідно інформації наданої державним виконавцем, аліменти частково сплачує бабця відповідачки та подає такі квитанції.

Посилаючись на зазначенні обставини, представник позивача просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Микитчин П. С. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Базилевич І. Я. вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.11.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 від 16.06.2015 року.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.10.2017 (справа № 345/3228/17) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.05.2018 (справа № 349/338/18) визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: село Руда Рогатинського району Івано-Франківської області.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05.09.2018 року (справа № 349/813/18) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29 травня 2018 року, у розмірі 900,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеним старостою Підгородянського старостинського округу Рогатинської міської ради, адміністратором та медичною сестрою пункту здоров`я (без дати складення) на підставі доручення органу опіки та піклування з метою позбавлення матері батьківських прав проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 , яким встановлено що дитина має окрему житлову кімнату, у будинку окрім дитини проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - баба, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - батько дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - брат батька. Дитина проживає у дружній сім`ї, де панують сімейні традиції та взаєморозуміння.

Із довідки Рогатинського ліцею № 1 від 12.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається у четвертому класі ліцею, проживає з батьком, який займається її вихованням; мама дитиною не цікавиться, жодного разу не відвідала школу, батько систематично відвідує батьківські збори, виховні заходи, допомагає дитині у навчанні, бере активну участь у житті школи.

Згідно протоколу №7 Комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської міської ради від 09.07.2025 під час розгляду заяви ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 слухали Микитчина П. , представника заявника, який роз`яснив, що ОСОБА_1 розлучений, в нього на вихованні та утриманні перебуває малолітня дочка. Матір дитини покинула дочку незадовго після народження, з того часу дочкою не цікавиться та не підтримує. Також проінформував, що ОСОБА_2 була раніше позбавлена батьківських прав щодо старшої дитини від першого шлюбу.

ОСОБА_9 (матір заявника) яка розповіла про те, що після досягнення дитиною 1-річного віку її матір покинула на батька та проживає з того часу окремо від них. Вихованням займається виключно батько та його родина. Остання участь матері була в 2017 році, коли дитина хворіла, мати надала допомогу на лікування, однак особисто не провідала.

ОСОБА_2 під час інформування її про час та місце засідання комісії, телефонним зв`язком, повідомила, що перебуває за кордоном і на засідання комісії не прибуде.

Згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування Рогатинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 29.07.2025, орган опіки та піклування визнав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У висновку зазначено про те, що коли дитина хворіла, мати її не провідувала, не цікавилася станом її здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бачиться з дитиною, не відвідує її вдома, в навчальному закладі.

Судом встановлено, що з відповідачки на користь ОСОБА_1 за рішенням суду на утримання дочки ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 900 грн щомісячно починаючи з 29 травня 2018 року. Відповідно до розрахунку за виконавчим листом № 349/813/18 від 06.09.2018, станом на 01.12.2025 року: загальна сума коштів, що підлягала стягненню, становить 111 659,10 грн; сума, сплачених коштів становить 74 247,24 грн; заборгованість по сплаті аліментів - 37 411,86 грн.

Як у суді першої так і суді апеляційної інстанції в судовому засіданні була заслухана думка дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка суду вказала, що проживає з татом, бабусею та тіткою, мами не пам`ятає. Пригадує, що зі слів батька мала зустрітися з матір`ю, одна така зустріч не відбулася.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка не цікавиться життям своєї доньки ОСОБА_4 , не бере участі у її вихованні та не виконує батьківських обов`язків.

Даючи оцінку зібраним доказам у справі, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 не в достатній мірі виконує батьківські обов`язки щодо своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням доньки та її розвитком займається батько, не є безумовним підтвердженням небажання матері дитини брати участь у її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матері батьківськими обов`язками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої доньки не буде сприяти захисту інтересів дитини, як і не буде стимулювати ОСОБА_2 до належного виконання своїх обов`язків.

Зважаючи на те, що суду не представлено беззаперечних доказів винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми обов`язками, як матері стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що позбавлення батьківських прав стосовно дитини несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, суд обґрунтовано визнав, що позбавлення батьківських прав відповідачки є передчасним та недоцільним.

Суд першої інстанції правильно визнав недостатньо обґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має право на підтримання особистих контактів з обома батьками, наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Так, у висновку зазначено, що ОСОБА_2 під час інформування її про час та місце засідання комісії телефоном повідомила, що перебуває за кордоном і на засідання не прибуде, проте, орган опіки та піклування у телефонному режимі не з`ясував її думку щодо участі у вихованні та утриманні дитини, не роз`яснив відповідачці про можливість участі у такому засіданні за допомогою відеозв`язку.

У засіданні апеляційного суду представник органу опіки та піклування пояснила, що засоби зв`язку з відповідачкою було надано стороною позивача, однак у подальшому відповідачка на зв`язок не виходила.

Колегія суддів зауважує, що представник позивача при зверненні з позовом до суду не зазначав, що відповідачка перебуває за кордоном, а також не вказав відомі йому засоби зв`язку з відповідачкою, що не сприяло з`ясуванню судом думки відповідачки щодо заявленого до неї позову про позбавлення батьківських прав, участі відповідачки у вихованні та утриманні дочки.

Окрім того, представник позивача на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської міської ради від 09.07.2025 проінформував про те, що ОСОБА_2 була раніше позбавлена батьківських прав щодо старшої дитини від першого шлюбу, однак доказів на підтвердження зазначеної обставини ні органу опіки, ні суду не надано.

Таким чином висновок органу опіки є одностороннім та не відображає реальної позиції відповідачки щодо питання позбавлення її батьківських прав та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідачки від виховання доньки.

Колегія суддів також звертає увагу, що матеріали справи не містять негативної характеристики відповідачки. Сам факт проживання матері окремо від дитини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49, № 39948/06).

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги надані письмові пояснення сусідів позивача, які підтвердили, що вихованням ОСОБА_3 займався батько ОСОБА_1 одноосібно, а мати з досягненням дитиною 1 року участі у вихованні дитини не бере по теперішній час, оскільки справжність їх підписів не засвідчена, вказані особи не були допитані в якості свідків у суді під присягою.

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні дочки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про невстановлення правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За встановлених судом обставин по справі підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , як крайнього заходу, відсутні, разом з тим, матеріали справи містять докази неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дочки ОСОБА_4 , а тому колегія суддів вважає за доцільне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своєї дочки ОСОБА_3 .

Покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківського району контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микитчин Петро Степанович, залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 11 грудня 2025 року - без змін.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо своєї дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2026 року.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: Є. Є. Мальцева

О. О. Томин