Справа № 345/5923/25
Провадження № 22-ц/4808/471/26
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Гапоненка Р.В., ухвалене 02 грудня 2025 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

У жовтні 2025 представник ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 15.12.2020 між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладено електронний договір 9, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3 500,00 грн на строк 30 календарних днів під 365,00% річних, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти.

Також 15.12.2020 на підставі заявки-анкети №3386267 на умовах пропозиції на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики в тому числі на умовах фінансового кредиту №/2. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 7 000,00 грн зі строком користування кредитом 30 днів, а строк дії договору 3 роки, з відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом.

Кредитори свої зобов`язання за кредитними договорами виконали в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договорів, з якими він погодився, що підтвердив своїм підписом у виді одноразового ідентифікатора.

Внаслідок укладених договорів факторингу ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами.

Внаслідок неналежного виконання умов договорів в відповідача виникла заборгованість, зокрема за договором №79 в розмірі 5 940,30 грн, з яких 3 500,00 грн за тілом кредиту та 2 440,30 за нарахованими процентами. Загальний розмір заборгованості за договорм №/2 від 15.12.2020 становить 145 108,91 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням 3 761,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 141 346,94 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути 56 627,38 грн, з яких 3 761,97 грн заборгованість за основним зобов`язанням та 52 865,41 грн за нарахованими процентами. Відтак, загальний розмір заборгованості за вищевказаними договорами, які просив стягнути позивач з відповідача, становить 62 567,68 грн.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитними договорами №79 від 15.02.2020, №/2 від 15.02.2020 у розмірі 62 567,68 грн., а також судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 січня 2026 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зазначає, що позивач на підтвердження розміру заборгованості за договором позики № 79 від 15.12.2020 року подав розрахунок станом на 09.10.2025 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 становить 5 940,30 грн, з яких 3 500,00 грн тіло кредиту, 2 440,30 грн відсотки. Водночас перевірити правильність такого розрахунку неможливо, оскільки позивач не надав доказів руху коштів за договором, зокрема відомостей про здійснені платежі відповідача, порядок їх зарахування та період нарахування відсотків. Крім того, договір укладено строком на 30 календарних днів, однак позивач звернувся до суду поза межами позовної давності, у зв`язку з чим відповідачем подано заяву про її застосування.

Представник скаржника посилається на те, що розрахунку відносно договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 15 грудня 2020 року (який заявлений позивачем до стягнення) до матеріалів справи взагалі не додано, як і не додано і відповідного договору. Як вбачається з матеріалів справи вони стосуються договору за іншим номером та датою. Так, в матеріалах справи містяться оферта та акцепт, які датовані 16 грудням 2020 року. Також до позовної заяви додана заявка-анкета на отримання кредиту № 3386267, яка також датована 16.12.2020 року. Враховуючи, що до матеріалів справи не додано договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 15 грудня 2020 року, як і розрахунків по даному договору, перевірити дотримання строків позовної давності, а також і арифметичну вірність розрахунків за даним договором є неможливим. В свою чергу суд першої інстанції не надав належної оцінки невідповідності заявленій вимозі про стягнення заборгованості за договором №/2 від 15 грудня 2020 року та доданим документам на підтвердження цієї вимоги, чим порушив принципи змагальності та доказування.

Вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором № /2 від 16 грудня 2020 року, згідно якого строк кредитування становить 30 календарних днів є також таким, що подані із порушенням строку позовної давності.

Посилається на те, що надані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам ч. 1 ст. 79 ЦПК України, оскільки є лише внутрішніми документами фінансової установи, складеними її працівниками без незалежного підтвердження, а тому не можуть вважатися достовірними доказами. З огляду на те, що спірні договори позики були укладені близько п`яти років тому, відповідач не може достеменно підтвердити наявність заборгованості або факт укладення саме цих договорів. Водночас надані позивачем розрахунки не підтверджені належними доказами та не відображають фактичних обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Факторинг партнерс» покликався на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Зазначає, що апелянт не заперечує факт укладення договорів, видачі кредитних коштів та порушень зобов`язань. Також не надає суду доказів, які б підтверджували повне належне виконання відповідачем зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Отже, посилання відповідача на несправедливі умови договору є безпідставними.

Позивачем надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до умов договору. Натомість апелянтом не було надано ніяких доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам відповідно до погоджених умов договору шляхом надання контррозрахунку заборгованості. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків та їх задоволення судом.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №79 вбачається, що така нарахована за період з 15.12.2020 року по 13.01.2021 року, тобто в межах погодженого сторонами строку.

Нарахування відсотків за договором надання позики №/2 проведено за період з 16.12.2020 по 14.12.2023, тобто виключно в межах строку користування кредитними коштами 36 календарних місяців з дати укладення.

Крім того, вважає, що строки позовної давності не були пропущені позивачем та підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 15.12.2020 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та відповідачем було укладено договір №79 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.

Відповідно до п.п. 1.1.1. Договору сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Позичальником умов договору та становить:

1.1.1.1 Знижена процентна ставка, фіксована 365 % річних від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

Відповідно до пункту 2.1. Договору позики позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначеній у реєстраційної анкеті клієнта - позичальника у системі «Loany» на сайті системи www.loany.com.ua.

Відповідно до квитанції від 15.12.2020 року через платіжну систему LIQPAY на платіжну карту № НОМЕР_1 перераховано 3 500,00 грн згідно з договором.

16.12.2020 між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір №/2 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов викладених в Оферті, Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ Договір.

Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 7000.00 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка 1.75% за один день користування кредитом.

Відповідно до листа «iPAY» вих.№14584_5 від 09.07.2025, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було перераховано 16.12.2020 на платіжну картку № НОМЕР_2 кошти у сумі 7000,00 грн.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується укладення кредитних договорів з ОСОБА_1 та переказ кредитних коштів.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на укладення кредитних договорів спростовуються матеріалами справи.

18.12.2023 року між ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №18/12-2023, відповідно до якого ТзОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 79 від 15.12.2020.

11.02.2022 між між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №11-02/22 відповідно до якого ТзОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/2 від 16.12.2020.

10.01.2023 між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект центр» було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТзОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/2 від 16.12.2020.

28.08.2025 між ТзОВ «Коллект центр» та позивачем було укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТзОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №/2 від 16.12.2020.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №79 від 15.12.2020 на момент подання позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 становить 5940,30 грн, з яких: 3500,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 2440,30 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №/2 від 16.12.2020 на момент подання позовної заяви заборгованість становить 56627,38 грн, в тому числі: 3 761,97 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 52 865,41 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Позивачем не надано виписки за рахунками відповідача. Проте, колегія враховує, що оскільки ані первісні кредитори ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Інфінанс», ані позивач ТОВ «Факторинг партнерс» не є банківськими установами, не відкривали позичальнику рахунки у банках, а лише перерахували за допомогою оператора онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, кредитні кошти на вже наявні у нього картки. Тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком.

Суд мотивував рішення тим, що кредитодавці виконали свої зобов`язання за кредитними договорами та надали відповідачу кредитні кошті. Однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Відтак, ТОВ «Факторинг Партнерс»,яке набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами, має право на стягнення вказаної заборгованості.

З вказаними висновками колегія погоджується.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що 15.12.2020 між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладено електронний договір 9 та 16.12.2020 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладений договір №/2.

Вищевказані кредитні договори укладені між відповідачем та відповідними фінансовими установами, кожен із них містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитними договорами вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за періоди, коли у позивача виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідач порушив зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростував, тому у суду були наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами на користь позивача у визначеному банком розмірі.

Так, колегія погоджується з тим, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №79 від 15.12.2020 в розмірі 5940,30 грн, з яких: 3500,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 2440,30 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Таке нарахування здійснене в межах строку кредитування 30 днів та розрахунок не спростований скаржником.

Щодо заборгованості за кредитним договором №/2 від 16.12.2020 у розмірі 56 627,38 грн, з яких 3 761,97 грн заборгованість за основним зобов`язанням та 52 865,41 грн заборгованість за нарахованими процентами, колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для її стягнення, оскільки наданий позивачем розрахунок підтверджує виникнення та розмір заборгованості. При цьому із матеріалів справи вбачається, що загальний розмір нарахованих процентів за договором становив 141 346,94 грн. Однак частину цієї суми позивачем було списано, виходячи з принципів розумності та справедливості, у зв`язку з чим до стягнення заявлено значно менший розмір процентної заборгованості.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення вказаної заборгованості є законним і обґрунтованим.

Посилання скаржника на пропуск позивачем позовної давності колегія вважає необґрунтованим. Так, продовження строків позовної давності в період дії карантину та воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21).

З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. А тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 02 грудня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2026 року.