ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3406/26 Справа № 180/2252/25 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року у цивільній справі номер 180/2252/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював з 24.10.2011 року у ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді гірника очисного забою. Під час праці 10.02.2012 року з ОСОБА_1 на робочому місці стався нещасний випадок.

Первинним висновком Нікопольської МСЕК від 07.06.2012 року Сидорчуку встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі 60%.

У зв`язку з отриманою травмою ОСОБА_1 періодично проходить стаціонарне, амбулаторне лікування в Марганецькій міській лікарні. Професійна травма позивача завдає йому фізичного болю та душевних страждань.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 виходив з тяжкості наслідків для здоров`я, розміру втрати працездатності, постійного характеру страждань, що вносять істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, і просив суд стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь суму моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 150000,00 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Марганецького міського суду 28.11.2025 року по справі №180/2252/25, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу є обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди. Тому, наявність неправомірних дій чи бездіяльності та вини заподіювача підлягає обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди.

На підставі п. 10 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 №5/3 від 14.02.2012 року, який стався 10.02.2012 року о 06 годині 00 хвилин на шахті №9/10 ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - єдиною особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці є підземний гірничий робітник 6 розряду ОСОБА_1 , який порушив БТИ-ОШ-01-10. Позивач не оскаржував висновки, викладені в Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 №5/3 від 14.02.2012 року, тобто погодився, що нещасний випадок стався з ним саме у зв`язку з його недбалістю щодо особистої безпеки.

Наведений позивачем розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачеві не встановлено відповідно до норм діючого законодавства, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Відповідач звертає увагу суду на те, що стягнуті кошти, в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом позивача, який з 23 травня 2020 року є об`єктом оподаткування.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шаповалов О.Г., надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», в якому позивач просив залишити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року у справі №180/2252/25 без змін, та апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов О.Г. надав апеляційному суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 88, 89, 90, 92, 93).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на підприємстві ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 7-17).

14.02.2012 року затверджено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 10 лютого 2012 року о 06 годині 00 хвилин, з ОСОБА_1 (а.с. 18-21) та Акт №5/3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом щодо ОСОБА_1 (а.с. 22-25).

З довідок Нікопольської МСЕК серії 10 ААА №074815 та серії 12 ААБ №628506 від 07.06.2012 року вбачається, що позивачу первинно встановлено втрату працездатності у 60% та третю групу інвалідності (а.с. 26-27).

З довідок Нікопольської МСЕК серії 12 ААА №060908 та серії 12 ААА №060908 від 23.06.2021 року вбачається, що позивачу встановлено втрату працездатності у 30% та третю групу інвалідності (а.с. 50-53).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в розмірі 120000,00 грн.

Проте, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

14.02.2012 року затверджено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 10 лютого 2012 року о 06 годині 00 хвилин, з ОСОБА_1 та Акт №5/3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1/.

З довідок Нікопольської МСЕК серії 10 ААА №074815 та серії 12 ААБ №628506 від 07.06.2012 року вбачається, що позивачу первинно встановлено втрату працездатності у 60% та третю групу інвалідності.

З довідок Нікопольської МСЕК серії 12 ААА №060908 та серії 12 ААА №060908 від 23.06.2021 року вбачається, що позивачу встановлено втрату працездатності у 30% та третю групу інвалідності.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки втрата працездатності позивача сталася при виконанні трудових обов`язків, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Розглядаючи довід апеляційної скарги про необґрунтованість визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі №293/174/23 дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Це має місце безпосередньо при первинному виявлені професійного захворювання.

Позивач звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди через 13 років з моменту її спричинення. Зі сплином часу ці чинники згладжуються, негативність наслідків морального характеру зменшується, окрім того, з довідок повторного огляду МСЕК вбачається зменшення відсотку втрати працездатності з 60% до 30%, що також свідчить про певне зменшення психоемоційного дискомфорту.

За таких обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає, що довід апеляційної скарги з цього питання заслуговує на увагу, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 60000,00 грн. Такий розмір відшкодування буде достатнім та справедливим.

Розглядаючи довід апеляційної скарги АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про необхідність утримання з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів, апеляційний суд виходить з наступного.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (частина п`ята статті 265 ЦПК України).

Отже, цивільно-процесуальним законодавством на рівні імперативних норм врегульовано зміст резолютивної частини судового рішення.

Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц при зміні судових рішень в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я Великою Палатою Верховного Суду не вказано в резолютивній частині про необхідність утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15 вказано, що «доводи касаційної скарги про неврахування судом положень податкового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України».

Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року №235/3143/24.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку з цього питання, а наведені вище доводи апеляційної скарги АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» є такими, що не заслуговують на увагу.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку, та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2025 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 60000,00 грн (шістдесят тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: