Справа №441/1742/23 Головуючий у 1 інстанції:Ференц О.І.
Провадження №22-ц/811/953/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/1137/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника позивачок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідача РГРКЦ смт. Великий Любінь Дубініна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Ференц О.І. від 18 лютого 2025 року та на додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Ференц О.І.від 06 березня 2025 року та Релігійної громади Римсько-католицької церкви смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області на додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Ференц О.І.від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації, позовом третьої особи ОСОБА_3 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації відмовлено.

Додатковим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року заяву представника відповідача Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, адвоката Дубініна Р.В. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 441/1742/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації, позовом третьої особи ОСОБА_3 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації задоволено частково.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Релігійної громади Римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області () 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 5000 (п`ять тисяч) грн. з кожного.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що в усіх трьох заявах представника релігійної громади Римсько-католицької церкви в с.м.т. Великий Любінь про зняття з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 її мешканців відповідно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зазначено, що документом, який підтверджує право власності на житло є: Свідоцтво про право власності витяг 111745984 від 25.01.2018р. Однак, насправді представником цієї Релігійної громади до всіх трьох таких його Заяв не було долучено Свідоцтво про право власності, натомість було надано лише Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2018р №111745984. Вказує, що в січні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які на той момент проживали в спірній квартирі вже понад 35 років, подали до Городоцького районного суду Львівської області позовну заяву «про витребування з чужого незаконного володіння Релігійної громади Римсько-католицької церкви смт. Великий Любінь належного їм нерухомого майна», оскільки, як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111745984 від 25.01.2018р., Релігійна громада Римсько-католицької церкви смт. Великий Любінь, не маючи на те жодних правових підстав незаконно зареєструвала за собою квартиру АДРЕСА_2 , а також весь цей багатоквартирний житловий будинок в цілому (справа №441/146/22). Однак, справа №441/146/22 продовжує слухатись Городоцьким районним судом Львівської області, рішення в ній щодо того чи Релігійна громада Римсько-католицької церкви в с.м.т. ОСОБА_5 є законним власником квартири АДРЕСА_2 , чи лише незаконним володільцем станом на даний час не прийнято. Тому, вважає, хибним та таким, що суперечить наявним в справі доказам є презюмування судом першої інстанції правильними відомостей державного реєстру прав на нерухомість, які містяться у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №111745984 від 25.01.2018 року., оскільки це є предметом судового розгляду в іншій справі (№441/146/22). Вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що стороною позивачів було надано докази того, що саме вони є законними власниками квартири АДРЕСА_2 , з зареєстрованого місця проживання в якій їх незаконно було знято відповідачем за безпідставною заявою Релігійної громади Римсько-католицької церкви смт.Великий Любінь. Зокрема, стороною позивачів було представлено Ордер № 66 від 14 серпня 1987 року, а також ОСОБА_6 книгу для прописки громадян, що проживають на АДРЕСА_3 , яка велась Великолюбінською селищною радою, тобто документи, які підтверджують постійне та безперервне проживання у спірній квартирі впродовж тривалого часу, а саме впродовж останніх 37 років, тобто з серпня 1987 року позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та з 1993 року позивача ОСОБА_3 . Вказує, що Великолюбінська селищна рада не могла прийняти такого рішення «про повернення у власність релігійної громади багатоквартирного житлового будинку», адже такі повноваження для органу місцевого самоврядування не передбачені жодним нормативно-правовим актом.

Також, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 оскаржив додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року.

В апеляційній скарзі просить додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені заяви представника відповідача Релігійної громади римсько-католицької церкви смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, адвоката Дубініна Р.В. про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Зазначає, що відповідачем ГР РКЦ, від моменту відкриття провадження та залучення їх до участі в справі, в т.ч. до 26.02.2024р.перебуваючи в статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а також його представником ОСОБА_7 , (з моменту його вступу в справу з 08.12.2024р.) та до проголошення судом рішення в справі, тобто до 18.03.2025р. - жодний правочин, зокрема й Договір № 1232568 від 20.09.2023р., про надання правової (правничої) допомоги до суду не подавався. 17.02.2025р. в судовому засіданні на стадії судових дебатів представник відповідача Дубінін Р.В. заявив, стороною відповідача понесені судові витрати на професійну правову допомогу адвоката, і що відповідні докази таких витрат будуть подані в порядку ст. 141 ЦПК України тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 24.02.2025р. представник РГ РКЦ Дубінін Р.В. подав до Городоцького районного суду Львівської області Заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої в якості документів, що підтверджують склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги були долучені Акт розрахунок від 20 лютого 2025 року та виписка про рух коштів по картці, однак Договір про надання правової допомоги не був долучений до цієї Заяви. 05.03.2025р. представник РГ РКЦ Дубінін Р.В. через канцелярію Городоцького районного суду Львівської області подав заяву з проханням приєднати до матеріалів справи №° 441/1742/23 оригінали документів поданих 24 лютого 2025 року із заявою про ухвалення додаткового рішення суду. При цьому, як вбачається зі змісту цієї Заяви в ній відсутній перелік додатків, які представник долучає, однак, знову ж таки, як вбачається зі змісту цієї Заяви представник просить долучити Оригінали тих самих документів, копії яких вже були долучені ним раніше, а це оригінали Акту розрахунку від 20 лютого 2025 року та Виписки про рух коштів по картці. В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача (РГ РКЦ) про долучення до матеріалів справи Договору про надання правової допомоги та/або Витягу № 1 з Договору № 1232568 про надання правової допомоги від 20 вересня 2023 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що копія Витягу № 1 з Договору № 1232568 про надання правової допомоги від 20 вересня 2023 року була заздалегідь надіслана або надана відповідачем іншим учасникам справи, зокрема стороні Позивачів. Відповідачем РГ РКЦ не було надано суду Договір №1232568 від 20.09.2025р., а лише Витяг з нього, а в цьому витязі наявні лише положення, що стосуються порядку розрахунків за надання професійної правничої допомоги. Вважає, що без дослідження в суді повного тексту Договору про надання правової допомоги нічого з вище переліченого встановити суд не в змозі і відповідно висновки є лише припущеннями.

Також, додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року оскаржила Релігійна громада Римсько-католицької церкви смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області.

В апеляційній скарзі просять додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача на користь Релігійної громади римсько-католицької церкви смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області понесені нею судові витрати в розмірі 37 732 грн. 31 коп.

Зазначають, що в матеріалах справи немає клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечення проти задоволення заяви в цілому не є клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а суд першої інстанції порушив право Релігійної громади Римсько-католицької церкви в смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області на відшкодування витрат на правничу допомогу.

В судове засідання окрім представника позивачок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідача РГРКЦ смт. Великий Любінь Дубініна Р.В., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачок та третьої особи на підтримання їх апеляційних скарг та в заперечення скарги релігійної громади, представника релігійної громади на підтримання їх скарги та в заперечення скарг позивачок та третьої особи, дослідивши матеріали справи, а також інвентаризаційних справ на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви Пшеницької Ю.М. та ОСОБА_2 , позовної заяви ОСОБА_3 , заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційних скарг, додаткових письмових пояснень відповідача, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_7 в інтересах Релігійної громади Римсько-католицької церкви в смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської областіДубініна Ростислава Володимировича підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.19 Конституції України, ст.182 ЦК України, ст.ст.7, 10, 12, 13, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст.2 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №680/214/716, постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13, та відмовляючи в задоволені позовів, виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселилися в квартиру АДРЕСА_2 в с.м.т. ОСОБА_5 на підставі ордеру № 66 від 14.08.1987, який видано на підставі рішення виконкому Великолюбінської селищної ради народних депутатів міста Великий Любінь від 13.08.1987 № 307 (а.с.6). Згідно даних будинкової книги для прописки громадян, що проживають на АДРЕСА_3 та Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006427950 від 16.08.2023 у цій квартирі також був зареєстрований з 08.02.2007 до 08.08.2023 Фатнассі Майкол Хейкел (а.с.95-97). Рішенням Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області № 1535 від 29.05.2014 вирішено повернути майно (будинок-плебанію) Римсько-католицькій релігійній громаді, рекомендувати Римсько-католицькій релігійній громаді виготовити детальний план території земельної ділянки для обслуговування належного їм нежитлового приміщення (будинку-плебанії) (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області № 13 від 23.02.2017 «Про присвоєння поштового номера житловому будинку» вирішено присвоїти поштовий номер житловому будинку плебанії АДРЕСА_4 (а.с.16). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111745984 від 25.01.2018 одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 (на сьогодні Львівського) району Львівської області є релігійна громада Римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192270986 від 10.12.2019 одноосібним власником будинку АДРЕСА_4 в с.м.т. Великий Любінь Львівського району Львівської області є Релігійна громада Римсько-католицької церкви в с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, підстава набуття права власності рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 1535 від 29.05.2014, видавник: Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 13, виданий 23.02.2017, видавник: Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області (а.с.14). 28.04.2023 ОСОБА_8 звернулася до органу реєстрації Великолюбінської селищної ради, із заявами про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 (а.с.11-12, 98). Листами № 06-28/421 від 02.05.2023 Великолюбінська селищна рада повідомила ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що за зверненням Релігійної громади Римсько-католицької церкви та на підставі пп.5 п.50 постанови КМУ від 07.02.2022 № 265 селищною радою 28.04.2023 здійснено зняття їх із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а саме: квартири АДРЕСА_2 (а.с.7-8). Згідно відповіді виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради № 06-24/463 від 19.05.2023 на адвокатський запит Заремби В.В. від імені Релігійної громади Римсько-Католицької церкви уповноваженою особою виступає ОСОБА_8 на підставі довіреності, на підтвердження права приватної власності Релігійної громади на квартиру АДРЕСА_2 в с.м.т. Великий ОСОБА_9 надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2018 № 111745984 та витяг від 10.12.2019 № 192270986 (а.с.10). Суд вказував на те, що заявами власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 28.04.2023 підтверджується, що ОСОБА_8 просить зняти із задекларованого/зареєстрованого місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_3 , житла, що належить на підставі Свідоцтва про право власності витяг 111745984 від 25.01.2018 (а.с.11-12). ГУ ДМС України у Львівській області на адвокатський запит адвоката Палиги О. повідомило, що ОСОБА_2 знята з зареєстрованої адреси місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 27.04.2023 по заяві власника, ОСОБА_1 28.04.2023 по заяві власника, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.04.2023 по заяві власника, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований 08.02.2007 у вказаній вище квартирі (а.с.19-20). Між тим згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006427950 від 16.08.2023 ОСОБА_3 був знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою 08.08.2023 (а.с.95-1). Суд зазначив, що представниками позивача в судовому засіданні не спростовано презумпції правомірності права власності РГРКЦ с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області на будинок АДРЕСА_4 . Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області із заявами про зняття із зареєстрованого місця проживання позивачів представниця за довіреністю Релігійної громади римсько-католицької громади с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області надала реєстратору документи, що посвідчували її повноваження, а також Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який підтверджував право власності релігійної громади на будинок, у якому були зареєстровані позивачі. На думку суду надання у даному випадку такого Витягу в повній мірі достатнє для підтвердження права власності на житло і дають право уповноваженій на те особі приймати рішення про зняття чи відмову у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, відповідають вимогам Порядку. Суд погодився з думкою представників відповідачів, що відсутність відмітки у заяві про зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи не свідчить про неприйняття такого рішення уповноваженою особою, оскільки факт його прийняття підтверджується самим фактом зняття з реєстрації вказаних у заяві осіб. Крім цього, суд ставив під сумнів належність обраного позивачами способу захисту своїх житлових прав. Матеріалами справи підтверджується, що РГРКЦ с.м.т Великий Любінь Городоцького району Львівської області є законим власником житлової будівлі АДРЕСА_4 в с.м.т. Великий ОСОБА_9 , де у квартирі АДРЕСА_5 були зареєстровані позивачі. Відтак РГРКЦ може в будь який момент звернутися до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області із заявами про зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб, оскільки таке їхнє право передбачено вище цитованими нормативно-правовими актами. У зв`язку з наведеним, представник відповідача - Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, при знятті позивачів з зареєстрованого місця проживання діяла у відповідності з вимогами чинного законодавства, за наявності документів, передбачених у п. 69 Порядку, мала повноваження на вирішення питання про зняття осіб з зареєстрованого місця проживання чи про відмову у такому, відтак підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасування рішення про зняття з реєстрації суд не знаходить. Крім цього, на думку суду, Релігійна громада Римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області не є належним відповідачем у справі, оскільки заявлені позивачами позови стосуються оскарження дій посадових осіб Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в частині проведення зняття їх з реєстрації, відтак жодними діями Релігійної громади у даній справі права та законні інтереси позивачів не порушувалися, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 133, 137, 141, 270, 354 ЦПК України та задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення частково, виходив з того, що справа перебувала на розгляді суду з 01.11.2023, проте лише ухвалою суду від 26.02.2024 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Релігійну громаду РКЦ с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, в період часу з 21.03.2024 до 11.10.2024 розгляд справи не проводився у звязку з витребуванням Верховним Судом матеріалів цивільної справи для розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 на постанову Львівського апеляційного суду від 02.10.2023. При розгляді справи в суді першої інстанції представником відповідача адвокатом Дубініним Р.В., відзив на позовні заяви не подавався, окрім заяв про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи інших заяв чи клопотань не подавалося, справа була розглянута по суті після проведення двох судових засідань, відтак, виходячи із критеріїв реальності, розумності, пропорційності, враховуючи заперечення представника позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення, наявні підстави для часткового задоволення заяви представника відповідача адвоката Дубініна Р.В., про ухвалення додаткового рішення, шляхом стягнення в рівних частинах з позивачів на користь РГРКЦ с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області 15 000 гривень витрат на правничу допомогу. Витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 35 000 грн., про який просить заявник, є дещо завищеним та неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При цьому суд звертав увагу на те, що згідно вимог ст. 382, 416 ЦПК України саме суд апеляційної та касаційної інстанції ухвалюючи постанову (ухвалу) здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної чи касаційної інстанції, відтак суд дійшов висновку про безпідставність заявлення перед судом першої інстанції вимоги про відшкодування витрат за оплату судового збору при поданні касаційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного суду, а також про включення у перелік наданих послуг витрат за складення відзиву на апеляційну скаргу позивачів та касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не досліджено повно та всебічно обставини, що мали значення для справи; висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені а тому рішення суду та додаткове рішення підлягають скасуванню.

У липні 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до Великолюбінської селищної ради, за участі третьої особи Релігійної громади римсько-католицької церкви смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області (залучений до участі як співвідповідач ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року), в якому просили:

- визнати дії Великолюбінської селищної ради, як органу реєстрації, щодо зняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а саме: квартири АДРЕСА_2 протиправними та зобов`язати скасувати відповідні реєстраційні дії.

В обґрунтування позову зазначали, що з серпня 1987 року постійно проживають в квартирі АДРЕСА_2 , у яку вселилися на підставі ордеру № 66 від 14.08.1987. 04.05.2023 на їх адресу надійшов лист виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради від 02.05.2023 № 06-28/421, яким Великолюбінська селищна рада повідомила їх, що на підставі звернення Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь та на підставі пп.5 п.50 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 «Про деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (далі Постанова) селищною радою 28.04.2023 їх знято з зареєстрованого місця проживання, а саме квартири АДРЕСА_6 . Зазначали, що на адвокатський запит селищна рада повідомила, що рішення про зняття їх із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) прийнято завідувачкою військово-облікового столу Миськів Г.М. на підставі заяви власника кв. АДРЕСА_2 в с.м.т. Великий Любінь Релігійної громади, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2018 № 111745984, Витягу від 10.12.2019 № 192270986, Свідоцтва про право власності, інше. Вказували, що із долучених до відповіді документів вбачається, що зняття їх із задекларованого/зареєстрованого місця проживання відбулося в незаконний спосіб, рішення посадовою особою органу реєстрації про таке зняття не приймалося, документ, який би підтверджував набуття ОСОБА_11 громадою права власності на відповідне житлове приміщення у заявника відсутній, а Витяг з Державного реєстру є документом, який підтверджує вже раніше набуте право власності, а отже не є документом, що підтверджує набуття права власності на спірне житло.

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації (залучений до участі як співвідповідач ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року), в якому просив:

- визнати дії Великолюбінської селищної ради, як органу реєстрації, щодо зняття ОСОБА_3 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а саме: квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_9 протиправими та зобов`язати відповідача скасувати відповідні реєстраційні дії.

В обґрунтування позову зазначав, що з липня 2007 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 , що 04.05.2023 виконавчий комітету Великолюбінської селищної ради листом від 02.05.2023 № 06-28/421 повідомив про зняття 28.04.2023 його з зареєстрованого місця проживання, а саме квартири АДРЕСА_6 , на підставі звернення Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь та на підставі підп.5 п.50 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 «Про деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад». Зазначав, що на адвокатський запит селищна рада повідомила, що рішення про зняття в тому числі його із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) прийнято завідувачкою військово-облікового столу Миськів Г.М. на підставі заяви власника житла - Релігійної громади, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2018 № 111745984, Витягу від 10.12.2019 № 192270986, Свідоцтва про право власності, інше. Вважає, що зняття його із задекларованого/зареєстрованого місця проживання відбулося в незаконний спосіб, рішення посадовою особою органу реєстрації про таке зняття по суті не приймалося, документ, який би підтверджував набуття ОСОБА_11 громадою права власності на відповідне житлове приміщення у заявника відсутній, що Витяг з Державного реєстру є документом, який підтверджує вже раніше набуте право власності, а отже не є документом, що підтверджує набуття права власності на спірне житло.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року позов третьої особи ОСОБА_3 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Релігійна громада Римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Релігійна громада Римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації та об`єднано в одне провадження з цивільною справою №441/1742/23.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з Витягу з реєстру територіальної громади №2023/006427950 від 16.08.2023, копії будинкової книги для прописки громадян, копії паспорту ОСОБА_3 та витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вселилися у квартиру АДРЕСА_2 на підставі ордеру №66 від 14.08.1987, виданого на підставі рішення виконкому Великолюбінської селищної Ради народних депутатів міста Великий Любінь №307 від 13.08.1987 на ім`я ОСОБА_12 та проживають там, а також у квартирі з 08.02.2007 проживає ОСОБА_3 та був зареєстрований до 08.08.2023 (а.с.6, 95-97).

Великолюбінською селищною радою Городоцького району Львівської області 29.05.2014 прийнято рішення №1535 про повернення майна (будинок-плебанію) Римсько-католицькій релігійній громаді, останній рекомендовано виготовити детальний план території земельної ділянки для обслуговування належного їм нежитлового приміщення (будинку-плебанії) (а.с.15).

23.02.2017 рішенням виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області №13, плебанії Римсько-католицької громади смт.Великий Любінь, присвоєно поштовий номер житловому будинку АДРЕСА_4 (а.с.16).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №111745984 від 25.01.2018 власником квартири АДРЕСА_2 вказана релігійна громада Римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, (а.с.13), що оспорюється позивачами та третьою особою.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192270986 від 10.12.2019, власником будинку АДРЕСА_4 , вказана Релігійна громада Римсько-католицької церкви в смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 1535 від 29.05.2014, видавник: Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 13, виданий 23.02.2017, видавник: Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області (а.с.14).

ОСОБА_8 , як представниця власника майна Релігійної громади, згідно Свідоцтва про право власності витяг 111745984 від 25.01.2018, звернулася 28.04.2023 та 08.08.2023 до органу реєстрації Великолюбінської селищної ради, із заявами про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 (а.с.11-12, 98191).

02.05.2023 Великолюбінська селищна рада письмово повідомила ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та 07.09.2023 ОСОБА_3 , про зняття їх 28.04.2023 і 08.08.2023, відповідно, із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а саме: квартири АДРЕСА_2 , на підставі пп.5 п.50 постанови КМУ від 07.02.2022 № 265, за зверненням Релігійної громади Римсько-католицької церкви (а.с.7-8, 98189 зворот).

Із змісту листа відповіді ГУ ДМС України у Львівській області на адвокатський запит адвоката Палиги О.І. станом на 19.07.2023 також убачається, що по заяві власника майна ОСОБА_2 знята з зареєстрованої адреси місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 27.04.2023, ОСОБА_1 28.04.2023, а Фатнассі Майкол Хейкел, ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться зареєстрованим у вказаній квартирі з 08.02.2007 (а.с.19-20).

Разом з цим, згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006427950 від 16.08.2023 та письмового повідомлення Великолюбінської селищної ради від 07.09.2023, Фатнассі Майкол Хейкел знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою 08.08.2023 (а.с.95 зворот, 189 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.6 ст. 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлених у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є «житлом» місце конкретного проживання, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв"язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Установивши, що Релігійна громада, як законний власник майна і зокрема квартири АДРЕСА_5 з 04.01.2018, а будинку АДРЕСА_7 , може в будь який момент звернутися до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області із заявами про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб, оскільки таке право передбачено нормативно-правовими актами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обраний позивачами спосіб захисту своїх житлових прав є сумнівним, виходячи також і з такого.

Так, за положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У частині другій цієї статті зазначено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, правомочності власника не є абсолютними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення балансу інтересів у суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своєму рішенні від 28 вересня 1995 року у справі «Сколло проти Італії» («Skollo v Italy») дійшов висновку, що необхідно зважати на той факт, що держава може приймати будь-які закони, які вважатиме за потрібне для встановлення контролю за використанням власності відповідно до суспільних інтересів. Відповідні закони, на думку Суду, частіше за все приймаються у сфері забезпечення громадян житлом. З метою реалізації такої політики законодавчий орган має користуватися розсудом у широких межах як у питанні визначення наявності проблеми, що викликає занепокоєність суспільства, так і у питанні вибору детальних заходів та запровадження механізму для їх реалізації. ЄСПЛ зазначив, що погоджується на здійснення контролю за правом власності за умови, що відповідний контроль має під собою «розумні підстави» (пункт 28 Рішення).

Верховний Суд вважав, що статтю 109 ЖК України викладено саме в такій редакції з урахуванням економічної та соціальної ситуації в державі з метою захисту суспільних інтересів, зокрема незахищених верст населення, які в силу об`єктивних обставин мають ризики втратити право користування житлом.

Разом з тим відповідно до практики ЄСПЛ, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й обмеження мирного володіння майном, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Указане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вселились та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , на підставі ордера №66 від 14.08.1987 виданого ОСОБА_12 згідно рішення виконкому Великолюбінської селищної Ради народних депутатів міста Великий Любінь №307 від 13.07.1987, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 02.07.2002 проживає та по 08.08.2023 був зареєстрований у цьому ж житлі, тоді як Релігійна громада Римсько-католицької церкви в смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області зареєструвала право власності наквартиру АДРЕСА_8 , а будинку АДРЕСА_9 , тобто після набуття позивачами права користування спірним житлом у встановленому законом порядку, тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про позбавлення, по суті, позивачів права користування спірною квартирою, шляхом зняття їх з реєстрації місця проживання адміністративним органом за відсутності відповідного рішення суду.

Дійсно за частиною першою ст. 321, ч.1 ст. 16 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Крім цього, відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) виселення; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про виселення; 5) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України, вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, який даному випадку наявний, однак у судовому порядку не вирішувався. Право на користування житлом позивачок та третьої особи не спростовано відповідачами.

Як, також, вбачається із матеріалів справи, будь-які рішення суду про позбавлення позивачок та третьої особи права на користування спірним житловим приміщенням, яке вони набули відповідно до закону відсутні.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За таких обставин, не правильним слід вважати висновок суду про відмову в позовах з тих підстав, що Релігійна громада, як власник майна, а Великолюбінська селищна рада Львівського району Львівської області, як орган реєстрації, при знятті позивачів з зареєстрованого місця проживання діяли у відповідності з вимогами чинного законодавства, за наявності документів, передбачених у п. 69 Порядку, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Більше того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не перевірив та не надав оцінку діям відповідачів щодо правомірності зняття іззареєстрованого місця проживання позивачів на підставі Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ № 265 від 07.02.2022 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» без врахування норм закону у сукупності із нормами Конституції України; практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду у схожих правовідносинах.

Так, зняття з реєстрації позивачів із спірного житлового приміщення відбувалося в межах процедури закріпленої ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», проте без врахування норм ст.47 Конституції України, в якій зазначено, що ніхто не може бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

У частині 6 статті 10 ЦПК України вказано, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії, про що йшлося.

Таким чином зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 як форма втручання у їх право на житло, позбавлення їх зареєстрованого місця проживання без рішення суду, слід вважати незаконним, а права позивачок відповідно підлягають поновленню.

Враховуючи, також, правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі №361/4481/19, Релігійна громада Римсько-католицької церкви смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, як власник житла, могла ставити питання про зняття позивачів з реєстрації у спірному житлі (позбавлення їх права на зареєстроване місце проживання) виключно в судовому порядку, а не звертаючись до адміністративного органу (Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області ), з вказаними вимогами.

Також, суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на те, що Релігійна громада Римсько-католицької церкви смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області не є належним відповідачем у справі, оскільки заявлені позивачами вимоги стосуються оскарження дій посадових осіб Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в частині зняття їх з реєстрації, відтак жодними діями Релігійної громади у цій справі права та законні інтереси позивачів не порушувалися, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки, як неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд, в тому числі і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року у справі № 910/15792/20, у спорах про визнання дій державного реєстратора незаконними та їх скасування, належним відповідачем, окрім реєстратора (або суб`єкта реєстрації), обов`язково має бути особа, в інтересах якої проведено реєстрацію (чи у даному випадку зняття з реєстрації).

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх позови слід задовольнити частково, визнавши їх доводи частково обґрунтованими. Рішення ж Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року та додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року як додаток до основного слід скасувати (задовольнивши також частково і апеляційну скаргу Релігійної громади Римсько-католицької церкви смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області).

Також, у справі слід ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т.Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації та позов третьої особи ОСОБА_3 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації слід задовольнити частково.

Дії Великолюбінської селищної ради, як органу реєстрації, щодо зняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а саме: квартири АДРЕСА_2 слід визнати протиправними та скасувати. В задоволенні решти позовів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і Релігійної громади Римсько-католицької церкви смт.Великий Любінь Городоцького району Львівської області задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року та додаткове рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації задовольнити частково.

Дії Великолюбінської селищної ради, як органу реєстрації, щодо зняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а саме: квартири АДРЕСА_2 визнати протиправними та скасувати.

В задоволенні решти позову відмовити.

Позов третьої особи ОСОБА_3 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, Релігійної громади римсько-католицької церкви с.м.т.Великий Любінь Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу реєстрації задовольнити частково.

Дії Великолюбінської селищної ради, як органу реєстрації, щодо зняття ОСОБА_3 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, а саме: квартири АДРЕСА_2 визнати протиправними та скасувати.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М.Шандра