Справа № 0808/2472/2012
Провадження № 4-с/331/7/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

учасники справи :

заявник - ОСОБА_1 -огли

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання , заінтересовані особи акціонерне товариство « БМ-2018», Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя зі скаргою, за результатами розгляду якої просить :

-визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) щодо невжиття заходів по скасуванню арешту майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця від 18.03.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36975208;

-зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відповідності до ч.4 ст. 40 Закону України « Про виконавче провадження» зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця від 18.03.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36975208 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна у Державному реєстрів речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 772478 ( спеціальний розділ, дата державної реєстрації 24.04.2013 року).

В обґрунтування скарги вказав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2012 у справі № 2/0808/1117/2012 стягнуто в солідарному порядку з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ « БМ Банк» заборгованість за кредитним договором № 17/4/020708 від 02 липня 2008 року, станом на 14.03.2012 року, в сумі 89 744,37 грн., з яких : 38 000,00 грн. строкова сума заборгованості по кредиту ; 39 361,47 грн. прострочена сума заборгованості ; 646,79 грн. строкова сума заборгованості по процентам, 3 537,50 грн. прострочена сума заборгованості по процентам, 169,85 грн. різниця з урахуванням індексу інфляції, 5 928, 95 грн. 3% річних, 2 099,81 грн. пеня, а також судові витрати ( судовий збір в сумі 897,45 грн.), а всього 90 641,82 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили та на виконання нього видано виконавчий лист № 2/0808/1117/2012 від 11.02.2013. Цей виконавчий лист перебував на виконанні в Жовтневому ВДВС ЗМУЮ (наразі назва - Центральний ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) ВП № 36975208. 18.03.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно.12.06.2013 року вказане виконавче провадження завершено, виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження», в редакції , яка діяла на той час. Вищевказаний виконавчий документ повторно на виконання не надходив, а матеріали виконавчого провадження № 36975208 були знищені через закінчення строків зберігання.

За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна, накладеного у завершеному виконавчому провадженні, порушує права скаржника трап мирне володіння своїм майном, що слугує підставою для звернення до суду з цією скаргою.

В судів заявник вимоги, викладені у скарзі підтримує, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) в суді проти вимоги заявника про визнання неправомірною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) щодо невжиття заходів по скасуванню арешту майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця від 18.03.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36975208 заперечує; щодо вирішення питання зняття арешту покладається на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи АТ « БМ-2018» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причину неявки суд не повідомив ; заяв по суті справи, клопотань,заяв від неї до суду не надходило.

Оцінивши подані докази та заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов до таких висновків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2012 у справі № 2/0808/1117/2012 стягнуто в солідарному порядку з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ « БМ Банк» заборгованість за кредитним договором № 17/4/020708 від 02 липня 2008 року, станом на 14.03.2012 року, в сумі 89 744,37 грн., з яких : 38 000,00 грн. строкова сума заборгованості по кредиту ; 39 361,47 грн. прострочена сума заборгованості ; 646,79 грн. строкова сума заборгованості по процентам, 3 537,50 грн. прострочена сума заборгованості по процентам, 169,85 грн. різниця з урахуванням індексу інфляції, 5 928, 95 грн. 3% річних, 2 099,81 грн. пеня, а також судові витрати ( судовий збір в сумі 897,45 грн.), а всього 90 641,82 грн. ( а.с.14-17).

Вказане рішення суду набрало законної сили 16 червня 2012 року та на виконання нього видано виконавчий лист № 2/0808/1117/2012 від 12.03.2013.

Цей виконавчий лист перебував на виконанні в Жовтневому ВДВС ЗМУЮ (наразі назва - Центральний ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) ВП № 36975208.

Державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження № 36975208 з накладенням арешту на майно ОСОБА_1 огли, згідно постанови від 18.03.2013 року ( а.с.9)

12.06.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 статті 47 Закону України « Про виконавче провадження»

Виходячи із змісту листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) № 47512/29.26-30/3 від 22.04.2025 року, ВП № 36975208 є знищеним ( а.с.5-6).

У липні 2014 року ПАТ « БМ Банк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по справі №2/0808/1117/2012 за позовом ПАТ « БМ Банк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17/4/020708 від 02 липня 2008 року.

09 липня 2014 року від представника ПАТ « БМ Банк» до суду надійшла заява про повернення його заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою суду від 11 липня 2014 року заява представника ПАТ « БМ Банк» задоволена ; заяву ПАТ « БМ Банк» про видачу дублікату виконавчого листа по справі №2/0808/1117/2012 за позовом ПАТ « БМ Банк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17/4/020708 від 02 липня 2008 року, повернуто заявникові ( а.с.18).

Відповідно до приписів ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, і суди не тільки здійснюють правосуддя, а й контролюють виконання судових рішень.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судовий контроль за виконанням судових рішень передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця. Скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у ч. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень невід`ємна частина судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

У даній справі судом встановлено, що виконавче провадження № 36975208, в межах якого було накладено арешт було завершено 12.06.2013 року, після чого виконавчий лист повторно пред`явлено до виконання не було.

Відповідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2012 рік рік фактичного виконання рішення суду та завершення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 Закону України № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до приписів статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 09 лютого 2009 року № 2-258/08 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі відсутнє виконавче провадження, за яким боржником є ОСОБА_1 , а арешт майна триває понад 10 років, суд вбачає підстави для його скасування.

Щодо визнання бездіяльності начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі незаконною, то суд вважає за необхідне вказати на те, що таке визнання можливе за умови, якщо обов`язок вчинити певну дію прямо визначений законом.

У даному випадку суд дійшов висновку про те, що тривале існування обтяження майна боржника стало наслідком не дій чи бездіяльності посадових осіб виконавчої служби, а є наслідком недосконалості законодавчого регулювання такої процедури, відтак підстав для визнання бездіяльності начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі незаконною немає.

Керуючись статтями 259,260,451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд.5, ідентифікаційний код юридичної особи 44993352) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з майна ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),накладеного постановою державного виконавця від 18 березня 2013 року в межах виконавчого провадження № 36975208, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/0808/1117/2012, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 12.03.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «БМ-2018» заборгованості за кредитним договором у розмірі 90 641, 82 грн.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 11 березня 2026 року.

Суддя: Н .Г.Скользнєва