Справа № 211/1621/26
Провадження № 2-н/211/590/26
У Х В А Л А

іменем України

про відмову у видачі судового наказу

09 березня 2026 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Юзефович І.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» звернулось до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 119 291,27 грн. та 332,80 грн. судового збору.

Заява обґрунтована тим, що заявник просить стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 119 291,27 грн., яка виникла за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2025 року.

Розглянувши заяву та додані документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з таких підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частиною 2 цієї статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Отже, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Пунктом 7 частини 1статті 168 ЦПК України передбачено, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. При вирішенні питання про наявність чи відсутність спору про право мають ураховуватися обставини, зокрема, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

До заяви про видачу судового наказу надано розрахунок суми боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що заявлена до стягнення заборгованість боржника, яка утворилася за період з 01.01.2019 року по 31.07.2025 року, а заяву про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» подано до суду 20 лютого 2026 року, тобто більш ніж через три роки з моменту виникнення права вимоги.

Суд враховує те, що при вирішенні питання про стягнення спірної заборгованості з боржника у порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання строків позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження.

Отже, вищевикладене позбавляє суд об`єктивної можливості дійти безспірного висновку щодо дотримання позовної давності та наявності підстав для видачі судового наказу.

Також положеннями ЦПК України не передбачено у наказаному провадженні вираховування судом суми боргу в межах строку позовної давності та часткове задоволення заявлених вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

При цьому, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вимоги заяви про видачу судового наказу стосуються стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності, тобто заявлено вимогу, що перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, при цьому встановлення будь-яких обставин у цьому контексті виходить за межі інституту наказного провадження, тому суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1ст. 165 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 165,167ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.О. Юзефович