Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/4/26
Провадження № 2/499/183/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

"11" березня 2026 р. селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Руслана Миколайовича за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 07.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 11.02.2026.

Також, даною ухвалою суду було зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати суду оригінал свідоцтва про шлюб, роз`яснивши, що у разі ненадання зазначених доказів позовну заяву буде залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Копію даної ухвали суду було направлено на адресу позивача ОСОБА_1 на повідомлену ним особисто у позовній заяві адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв клопотань не надавав, ухвала в частині надання оригіналу свідоцтва про шлюб позивачем не виконана.

Також суд констатує ту обставину, що на адресу суду повернулось поштове відправлення, в якому направлялись ухвалу суду та судова повістка, з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

11 лютого 2026 року судове засідання відкладено на 11 березня 2026 року та повторно направлено стороні позивача ухвалу про надання суду оригінал свідоцтва про шлюб, роз`яснивши, що у разі ненадання зазначених доказів позовну заяву буде залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Копію даної ухвали та судову повістку направлено стороні позивача на дві адреси повідомлені ним в позовній заяві на адресу зареєстрованого місця проживання та на адресу фактичного проживання.

При цьому суд констатує ту обставину, що поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про неможливість вручення з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою».

В позовній заяві позивач зазначив номер телефону, але зв`язок за даним номер не можливий, тому в телефонному режимі повідомити позивача щодо ходу розгляду справи у суду можливість відсутня, адресу електронної пошти не повідомляв суду, клопотань про розгляд справи у його відсутність від позивача не надходило.

У судове зсідання 11 березня 2026 року позивач повторно не прибув, оригінал витребуваного судом доказу не надав, про причини неявки не повідомляє.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, не вбачається.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Станом на час розгляду справи позивачем не виконано дану вимогу ухвали суду, оригіналу свідоцтва про шлюбу суду не надано, як і не зазначено про причини неможливості надання даного документу суду.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 03.04.2008 «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Отже суд констатує, що позивач не виконав вимоги ухвали суду щодо надання оригіналу свідоцтва про шлюб, про поважність причин невиконання вимоги ухвали суду не повідомив, у судові засідання не з`являється та на протязі всього часу з моменту перебування даної заяви в суді жодного разу не цікавився рухом справи.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що залишення позовної заяви без розгляду не порушує права та інтереси як позивача, за яким відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України зберігається право звернутися до суду повторно, так і відповідача, а тому позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, слід залишити без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Керуючись статтями 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а у судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, чи розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяР. М. Тимчук