РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката Поліщук Т.О.,

представника відповідача адвоката Мартинюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою відповідно до змісту якої просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 03.03.2016 року у справі № 295/2218/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів; стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 року у справі №296/2218/16-ц вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до повноліття дитини, але не менше ніж по 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину з урахуванням певного її віку, починаючи з 01.03.2016 року.

Позивач доводить, що на даний час його сімейне та матеріальне становище змінилося, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Позивач вказує, що 07.07.2017 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від спільного шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дружина перебуває у відпустці по догляду за дітьми до трьох років і отримує щомісячну одноразову допомогу у розмірі 1720,00 грн, що є її єдиним джерелом доходу. Також у зв`язку з частим погіршенням здоров`я його матері - ОСОБА_7 , він допомагає їй фінансово, купує ліки, продукти, сплачує комунальні послуги. Крім того зазначає, що протягом останніх трьох років стан його здоров`я значною мірою погіршився, що потребує регулярного лікування та звернення до лікарів.

З метою забезпечення рівності матеріального забезпечення всіх дітей позивача та з врахуванням рівного обов`язку батьків з утримання дітей, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 09.12.2025 року відкрито провадження у справі.

25.02.2026 року представник відповідача адвокат Мартинюк Н.В. подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2010 року народження з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку відмовити у повному обсязі, за безпідставністю вимог. Зазначає, що позивач посилається на народження двох дітей у новому шлюбі, проте це само по собі не доводить неможливості виконання зобов`язань у розмірі 1/4 частки доходу. Відповідно до принципу рівності дітей (ст. 52 Конституції України), дитина від першого шлюбу не може бути обмежена у правах порівняно з дитиною від другого шлюбу." Позивач має стабільний дохід, що дозволяє утримувати дітей. Позивач не надав доказів погіршення матеріального стану (звільнення, зменшення заробітної плати). Навпаки, згідно з довідкою про доходи, рівень заробітку позивача є стабільним, що дозволяє повноцінно утримувати дітей без зменшення розміру аліментів. Вартість життя зростає, потреби дитини підлітка не зменшилися. З моменту винесення попереднього рішення суду витрати на утримання дитини (харчування, одяг, навчання) зросли у зв`язку з інфляцією та віковими потребами дитини. Зменшення частки з 1/4 до 1/6 призведе до погіршення рівня життя дитини, що заборонено ч. 2 ст. 182 СКУ. Позивач не надав доказів того, що він несе додаткові витрати на матір. Сама по собі наявність інвалідності у родича не означає автоматичного зменшення аліментів на дитину. Позивач зазначає, що на його утриманні перебуває мати, особа з інвалідністю I групи. Проте, в порушення ст. 81 ЦПК України, до матеріалів справи не додано доказів того, що мати позивача не отримує пенсію по інвалідності та інші соціальні виплати, які можуть повністю покривати її потреби. Також не надано жодних чеків чи договорів, які б підтверджували витрати саме позивача на її лікування чи сторонній догляд. Позивачем не надано суду відомостей про відсутність інших повнолітніх дітей (братів чи сестер позивача), які нарівні з ним зобов`язані брати участь в утриманні матері. Отже, посилання на цей факт як на причину для зменшення аліментів дитині є неспроможним. Проходження служби в поліції підтверджує належний стан здоров`я, що дозволяє позивачу працювати та отримувати стабільний дохід. Позивач посилається на стан здоров`я як на підставу для зменшення аліментів. Однак він проходить службу в лавах Національної поліції. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про ВЛК в МВС, поліцейські проходять регулярні медичні огляди (ВЛК). Факт того, що позивач не звільнений за станом здоров`я і продовжує виконувати службові обов`язки, свідчить про його повну працездатність. Хвороба, яка не заважає працювати в поліції, не може бути підставою для зменшення виплат дитині. Позивачем не надано висновку МСЕК про встановлення групи інвалідності або довідки ВЛК про обмежену придатність до служби. Короткочасні захворювання (лікарняні) є звичайним життєвим процесом і не вважаються «суттєвою зміною стану здоров`я» у розумінні ст. 192 СКУ." Підсумовуючи вищевикладене, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що суперечать інтересам дитини. Незважаючи на те, що відповідач не працює, про те вона і її теперішній чоловік забезпечують сина всім необхідним, дитина має все необхідне для комфортного проживання та навчання. Кожного року вони намагаються поїхати з сином на відпочинок на час канікул за кордон та по Україні, зокрема, у вересні 2018 року він відпочивав у Турції Бодрум; у червні 2022 року-Турція, Мармарис, у серпні 2023 року Карпати Микуличин, грудень 2024 року Закарпаття Ізки, травень 2025 року Закарпаття Ізки, листопад 2025 року Закарпаття Ізки , позивач знає що його син відпочиває і знає де, про те, ніяких додаткових коштів на відпочинок дитини позивач не надає. Вся його участь в утриманні сина полягає лише у сплаті аліментів на його утримання. Відповідач і її теперішній чоловік регулярно перераховують на особисту карту сина грошові кошти для його кишенькових витрат, що складає майже таку суму як позивач сплачує аліменти. Крім того забезпечують його одягом, їжею, розвагами, відпочинком та всім необхідним для його комфортного життя у підлітковому віці у місті Києві. (а.с.80-86).

02.03.2026 року представник позивача адвокат Поліщук Т.О. подала до суду податкові пояснення у справі в яких зазначає, що після ухвалення рішення 2016 року у позивача змінився сімейний стан, у нього народилося двоє дітей. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні діти зобов`язані утримувати непрацездатних батьків. Наявність пенсії не звільняє дітей від обов`язку допомагати. Пенсія особи з інвалідністю І групи не покриває реальних витрат на лікування, догляд та комунальні послуги. Зменшення аліментів з 1/4 до 1/6 це не ухилення, а справедливий перерозподіл. Позивач не просить звільнити його від сплати аліментів, а просить привести розмір виплат у відповідність до реального сімейного та майнового стану, а 1/6 частина доходу відповідає принципу пропорційності, коли платник має трьох дітей. Слід зазначити, що проходження служби в Національна поліція України не означає відсутність фінансових труднощів. Під час воєнного стану навантаження на поліцейських суттєво зросло, а витрати сім`ї збільшилися. Крім того, щомісячно позивач подає рапорт до керівництва про перерахунок одноденного заробітку з його грошового забезпечення для придбання майна, товарів, оплати послуг для потреб підрозділів особливого призначення Національної поліції України з метою забезпечення виконання ними завдань із забезпечення оборони держави в умовах воєнного стану. Поїздки за кордон відповідача, регулярні відпочинки, надання кишенькових коштів свідчать про достатній рівень забезпечення дитини у новій сім`ї матері, а це свідчить про поліпшення її матеріального стану з моменту стягнення аліментів, що є також підставою для зменшення аліментів позивача. Таким чином, зменшення аліментів не призведе до порушення прав дитини (а.с.158-159).

Представник позивача адвокат Поліщук Т.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача адвокат Мартинюк Н.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2016 року у справі №295/1634/16-ц шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвано (а.с.11).

На підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 року у справі №296/2218/16-ц вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до повноліття дитини, але не менше ніж по 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину з урахуванням певного її віку, починаючи з 01.03.2016 року (а.с.9-10).

07.07.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу " ОСОБА_8 " (а.с.14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_9 від шлюбу мають спільних дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с.15,16).

28.09.2023 між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 укладено шлюб, позивач змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (а.с.78).

З метою забезпечення рівності матеріального забезпечення всіх дітей позивача та з врахуванням рівного обов`язку батьків з утримання дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом про зменшення розміру частки аліментів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України(ст. 180 Сімейного Кодексу України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. В свою чергу значне погіршення матеріального становища платника аліментів, зокрема через збільшення кількості дітей, необхідність утримання інших членів сім`ї що призводить до зростання видатків з доходу платника аліментів на їх утримання, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, те що у позивача змінився сімейний стан, а саме народження двох дітей, які підлягають утриманню, наявність непрацездатної матері, що також додатково впливає на матеріальний стан позивача, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за судовими рішеннями до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно на дитину відповідного віку, з метою як найкращого забезпечення інтересів всіх дітей позивача, які мають рівні права на утримання від батька. Крім того, враховуючи розмір доходу позивача, зменшення розміру аліментів до 1/6 частки забезпечуватиме виплату аліментів більш ніж у двічі більшому розмірі за встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

При визначені розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ст.182 СК України.

Щодо визначення мінімального розміру аліментів на рівні не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки суперечить законодавству, яким встановлено мінімальний розмір у 50 відсотків.

Отже в цій частині в позові відмовити.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову .

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 у справі №295/2218/16-ц, на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 09.03.2026