КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3917/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Козира Сергія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Янченка А. В.

від 26 вересня 2025 року

у цивільній справі № 369/12330/23 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив стягнути заборгованість за попереднім договором в сумі 325 550 грн, три проценти річних в сумі 27 671,75 грн; інфляційні втрати в сумі 144 544 грн 20 коп. Також просив стягнути з відповідача судові витрати: 9 000 грн на правничу допомогу та 3 982 грн 13 коп. судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 08.10.2019 між ним як покупцем та відповідачем як продавцем через його довірену особу було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н. В. та зареєстровано в реєстрі під номером 995 (нотаріальний бланк НОА 862467).

Згідно пункту 1 Попереднього договору, продавець у строк до 30.09.2020 зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити нежитлове приміщення № 7, загальною площею 26 кв. м, в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 4 попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 325 550 грн. Згідно пункту 5 попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу нежитлового приміщення у строк, передбачений попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця. Проте, всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказане нежитлове приміщення як до 30.09.2020, так і станом на день подання позовної заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказане нежитлове приміщення, не побудований та не введений в експлуатацію досі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 325 550 грн боргу за попереднім договором, три відсотки річних у розмірі 47 436 грн 65 коп., інфляційні втрати у розмірі 253 919 грн 35 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 982 грн 13 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Козир С. В., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, закрити провадження у даній справі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням правил виключної підсудності та норм матеріального права. Зазначає, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 01.04.2024 було відкрито провадження у справі № 902/1014/23 про його неплатоспроможність та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Звертає увагу на те, що хоча провадження у вказаній справі тимчасово закривалося, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 вказану ухвалу було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Апелянт наголошує, що згідно зі статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, підлягають розгляду виключно господарським судом у межах справи про банкрутство. Стверджує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення 26 вересня 2025 року, проігнорував факт відновлення дії мораторію та порушив вимоги щодо концентрації майнових спорів у межах процедури неплатоспроможності. Вважає, що вказане є підставою для скасування рішення на підставі статті 377 ЦПК України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Андрєєв М. А., в інтересах ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Зазначає, що на момент останнього судового засідання 09 вересня 2025 року рішення про закриття справи про неплатоспроможність боржника було чинним. Звертає увагу на те, що дану справу вже передавали за підсудністю до Господарського суду Вінницької області, однак ухвалою вказаного суду від 28 квітня 2025 року її було повернуто до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Позивач наголошує, що відповідно до статті 32 ЦПК України спори про підсудність між судами не допускаються, а отже, районний суд діяв як повноважний суд. Стверджує, що судова практика у подібних справах за участю ОСОБА_1 є стабільною на користь кредиторів, а факт отримання коштів відповідачем підтверджений матеріалами справи. Вказує, що стягнення суми авансу, інфляційних втрат та 3% річних повністю відповідає вимогам статей 526, 625, 635 ЦК України.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартир, який було посвідчено приватним нотаріусом Дудкіною Н. В. та зареєстровано в реєстрі під номером 995 (нотаріальний бланк НОА 862467).

Відповідно до п. 1 попереднього договору у строк до 30.09.2020 продавець зобов`язувався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити нежитлове приміщення № 7, загальною площею 26 кв. м, в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно п. 4 попереднього договору, при його укладенні на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв грошову суму в розмірі 325 550 гривень (еквівалентно 12996 доларів США). Суму у розмірі 100 грн, покупець зобов`язується сплатити під час підписання основного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами 08.10.2019 укладений попередній договір, умови якого не були виконані відповідачем у встановлений строк до 30.09.2020. Встановивши факт отримання ОСОБА_1 авансового платежу у розмірі 325 550 грн та відсутність доказів його повернення після ухилення від укладення основного договору, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення заборгованості. Суд встановив, що правовідносини сторін мають зобов`язальний характер, що дає позивачу право на отримання компенсації, передбаченої статтею 625 ЦК України. Дійшовши висновку про обґрунтованість розрахунків інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 01.11.2020 по вересень 2025 року, суд визнав вимоги законними. Питання підсудності суд вважав остаточно вирішеним на етапі прийняття справи до провадження, оскільки вона надійшла за направленням господарського суду з посиланням на місцезнаходження об`єкта нерухомості.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2024 дану справу було передано на розгляд до Господарського суду Вінницької області у зв`язку з відкриттям провадження про неплатоспроможність відповідача № 902/1014/23. Постановою Київського апеляційного суду від 06.09.2024 вказану ухвалу залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.04.2025 провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 було закрито. У зв`язку з цим, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.04.2025 справу № 369/12330/23 було надіслано за підсудністю назад до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Встановлено, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у справі № 902/1014/23 апеляційні скарги ОСОБА_1 та арбітражного керуючого задоволено, ухвалу про закриття провадження від 14.04.2025 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Таким чином, з 03.09.2025 провадження у справі про банкрутство відповідача було відновлено.

Колегія суддів зазначає, що з моменту відновлення справи про неплатоспроможність боржник перебуває в особливому правовому режимі, а спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) мають пріоритет у застосуванні (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 25.11.2025 у справі № 902/1014/23(902/1319/24)). Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Відповідно до частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна. Законодавець встановив принцип концентрації майнових спорів в одному суді задля забезпечення єдиного порядку задоволення вимог кредиторів та захисту майнової маси боржника (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18).

Суд першої інстанції, ухваливши рішення по суті 26.09.2025, не врахував обставину відновлення господарського провадження від 03.09.2025. Розгляд майнових вимог про стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних поза межами справи про банкрутство порушує принцип концентрації спорів в одному суді (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 732/973/24).

За даними ДРСР постановою Господарського суду Вінницької області від 16.01.2026 відповідача визнано банкрутом, що остаточно стверджує належність даного спору до господарської юрисдикції.

Колегія суддів відхиляє посилання на статтю 32 ЦПК України, оскільки відновлення справи про банкрутство є новою юридичною обставиною, що створює обов`язкову презумпцію підсудності спору господарському суду незалежно від попередніх процесуальних дій. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні статті 6 Конвенції (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 732/973/24).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження, якщо його ухвалено з порушенням правил юрисдикції.

При закритті провадження колегія суддів керується положеннями статті 256 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц наголосила, що просте закриття провадження без надання позивачу можливості реалізувати право на передачу справи за належною юрисдикцією перешкоджає доступу до правосуддя. Таким чином, належним процесуальним наслідком є скасування рішення, закриття провадження та роз`яснення позивачу права на звернення із заявою про направлення справи до Господарського суду Вінницької області (справа № 902/1014/23).

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню через порушення правил предметної підсудності, а провадження у цивільній справі - закриттю, адже спір належить до господарської юрисдикції та має вирішуватись Господарським судом Вінницької області для розгляду в межах справи № 902/1014/23 про банкрутство ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.05.2024 у справі № 760/30077/19 (провадження № 14-31цс23), згідно якої (пункти 143-145 вказаної постанови), у разі закриття провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України розгляд справи не закінчується, якщо позивач скористається правом, передбаченим статтею 256 ЦПК України, щодо направлення справи для продовження розгляду до суду належної юрисдикції. Подання позивачем такої заяви унеможливлює повернення судового збору або остаточний розподіл витрат на цій стадії, оскільки розгляд триватиме у компетентному суді, який і здійснить остаточний розподіл судових витрат за результатами рішення по суті спору. Лише у випадку, якщо сторона не звернеться із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом десяти днів з дня отримання даної постанови, розгляд справи вважатиметься закінченим без ухвалення рішення. За таких умов, після закінчення встановленого строку, за заявою сторони може бути вирішене питання про повернення судового збору з державного бюджету або розподіл витрат (п. 143 постанови ВП ВС від 22.05.2024).

Таким чином, на стадії ухвалення даної постанови питання про розподіл судових витрат колегією суддів не вирішується, оскільки воно є похідним від подальших процесуальних дій позивача щодо направлення справи до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Козира Сергія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року скасувати.

Провадження у справі № 369/12330/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарських судів (стаття 7 КУзПБ).

Роз`яснити ОСОБА_2 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Вінницької області для розгляду в межах справи № 902/1014/23 про банкрутство ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 березня 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов