Справа № 350/72/26
Номер провадження 2/350/311/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Видойник І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача, у якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором (оферти) № 12.03.2025-100001212 від 13 березня 2025 року в розмірі 5 641 грн 60 коп., а також судові витрати у розмірі 2 662 грн 40 коп. за сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 13.03.2025-100001212 строком на 70 днів, на умовах, визначених цим договором. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 5 641 грн 60 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 948 грн 62 коп., процентів у розмірі 692 грн 98 коп. При цьому в рахунок проведення часткової оплати по кредитному договору відповідач здійснив чотири платежі: 10 грн (26 березня 2025 року, 700 грн (9 квітня 2025 року), 774 грн 52 коп. (24 квітня 2025 року), 747 грн 48 коп. (7 травня 2025 року), що свідчить про здійснення ним заходів, спрямованих на визнання боргу. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача; позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

28 листопада 2025 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про підтримання позовних вимог та просить суд: позов задовольнити; розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не прибув, однак до початку розгляду справи спрямував до суду зяаву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 9 лютого 2026 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Суд установив, що 13 березня 2025 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» було укладено кредитний договір (оферти) № 13.03.2025-100001212 та цей Договір підписано одноразовим ідентифікатором Е851. Указаний договір укладено в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов Договору відповідачці надано кредит у розмірі 5 000 грн строком на 70 днів, на умовах, визначених цим договором.

Згідно із пунктом 4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 13 березня 2025 року № 13.03.2025-100001212 кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-7212. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши позичальнику кошти в розмірі 5 000 грн. З наданої представником позивача розрахунку про стан заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №13.03.2025-100001212 від 13 березня 2025 року становить 5 641 грн 60 коп., із яких: 4 948 грн 62 коп. основний борг, 692 грн 98 коп. проценти. Проценти по кредиту нараховані за період з 13 березня 2025 року по 21 травня 2025 року. Відповідно до положень статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статями 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім цього відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції від 19 квітня 2020 року, що діяла на момент укладення Договору), встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Суд установив, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виконало належним чином, надавши відповідачу кредиті кошти у розмірі 5 000 грн. Однак, відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів т сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 5 641 грн 60 коп. Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по кредитному договору підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. У відповідності до статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджет 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позов. Відтак позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, що складає 1 331 грн 20 коп. Інша частина судового збору, яка дорівнює 1 331 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 527, 530, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 142, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () заборгованість за кредитним договором № 13.03.2025-100001212 від 13 березня 2025 року у розмірі 5 641 (п`ять тисяч шістсот сорок одна) грн 60 коп., а також 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. судових витрат понесених позивачем за сплату судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 50 відсотків судового збору у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп, сплаченого при подачі позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно платіжної інструкції № НА00002820 від 16 січня 2025 року в АТ «ПУМБ (МФО 334851).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133 А, ; МФО 305299, р/р НОМЕР_2 );

відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Текст рішення складено 5 березня 2026 року.

Суддя Сокирко Л.М.