Провадження № 2/466/1135/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 березня 2026 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді Торської І.В.,

секретаря Вонсович Х.М.,

розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

12.12.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду через підсистему "Електронний суд" із позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь 52 064,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2025 року позивачкою було здійснено 1 платіж на загальну суму 1 290,00 грн. з її власного рахунку НОМЕР_1 , який відкритий в АТ УНІВЕРСАЛБАНК на рахунок ФОП ОСОБА_2 (КОД НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 в АТ АКБ «Львів» в якості оплати за товар. Вказаний платіж був здійснений в якості оплати за товар. Згідно повідомлень продавця в мессенджері Вайбер поставка мала відбутись протягом 2-10 днів. 07 жовтня 2025 року в зв`язку з тим, що відправка товару не відбулась, позивачка написала відповідачці (продавцю) з відмовою від отримання товару, так як він їй був потрібний на 10 жовтня для святкування річниці знайомства з чоловіком, та надала реквізити для повернення коштів. Станом на 27.10.2025 року кошти ОСОБА_1 не повернуті, відповідачка (продавець) не відповідає на дзвінки та повідомлення в месенджері. Станом на 27.10.2025 року відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеня має бути нарахована за 20 днів і складає 60% відсотків від вартості замовлення, а саме 774,00 грн. Крім матеріальних збитків, вказані дії відповідачки, позивачка зазначає про завдані їй моральні страждання, так як зірвали святкування річниці. Моральну шкоду вона оцінює в 50 000,00 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

15 грудня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просить долучити до матеріалів справи докази надсилання матеріалів справи відповідачці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2025 року вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від позивачки ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" 08.01.2026, 06.02.2026 та 04.03.2026 надійшли заяви про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ФОП ОСОБА_2 в черговий раз не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про місце, час та дату розгляду справи. Відзив відповідачкою до суду подано не було.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін по справі, відтак, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до положень ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази по справі, дішов наступних висновків.

26 вересня 2025 року ОСОБА_1 придбала в інтернет-магазині у ФОП ОСОБА_2 худі за ціною 495,00 грн. та сукню за ціною 795 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №878C-2T32-ETAE-EA5T. Згідно долучених скрін-шотів переписки, шляхом спілкування по месенджеру "Viber", відправка замовлення мала бути протягом 2-10 днів. Станом на 07.10.2025 відправка товару не відбулась, позивачка написала відповідачці (продавцю) про відмову від отримання товару, так як він їй був потрібний на 10 жовтня 2025 року для святкування річниці знайомства з чоловіком, та надали реквізити для повернення коштів.

На вимогу про повернення коштів відповідачка ніяким чином не зреагувала, товар не відправила, сплачених коштів не повернула.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції (частини перша, друга статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно зі статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар)у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 2 статті 628 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 641 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Відповідно до змісту статті 699 ЦК України пропозиція товару в рекламі, каталогах, а також інших описах товару, звернених до невизначеного кола осіб, є публічною пропозицією укласти договір, якщо вона містить усі істотні умови договору.

Виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу.

Згідно зі статтею 702 ЦК України сторони можуть укласти договір купівлі-продажу товару на підставі ознайомлення покупця із зразком товару (за описом, каталогом тощо).

Договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором, - з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 704 ЦК України передбачено, що якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця.

Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до положень статті 693 ЦК України у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.

У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору.

З огляду на те, що 26 вересня 2025 року ОСОБА_1 оплатила ФОП ОСОБА_2 1 290,00 грн. за придбаний товар, остання була зобов`язана не пізніше десяти днів з моменту оплати, тобто, до 08 жовтня 2025 року поставити позивачці придбаний товар. Проте, відповідачка придбаний товар позивачці не поставила у погоджений сторонами строк, чим порушила вищевказані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення 774,00 грн. пені.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

В зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо відправки товару з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню пеня в розмірі 3 % вартості товару за кожен день прострочення виконання в розмірі 774 грн. з розрахунку 1 290 грн. (вартість замовлення) х 3% =38.7 грн. х 20 днів ( з 08.10.2025 року по 27.10.2025 року).

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

За змістом частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Положеннями статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статті та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такої ж правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Як убачається з позову, ОСОБА_1 зазначає, що дії відповідачки завдали їй моральних страждань, так як зірвали святкування річниці від дня знайомства з чоловіком.

Суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачкою прав позивачки, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому, судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілої внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 1 000,00 грн. моральної шкоди, що буде відповідати глибині та тривалості моральних страждань позивачки, а також, засадам розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а відтак на користь позивачки з відповідачки слід стягнути 3 064,00 грн., з яких: 1290 грн. за сплачений товар, 774 пеня та 1 000,00 грн. моральної шкоди.

Беручи до уваги, що позовні вимоги позивачки задоволено частково, і тому, відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 71,34 грн.

Керуючись статтями 81,89,141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 774,00 грн. - пені, 1 290,00 грн. - за сплачений товар та 1 000,00 грн. - моральної шкоди. Всього стягнути 3 064 (три тисячі шістдесят чотири) гривні.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71 гривню 34 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення її без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) до Львівського апеляційного суду .

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду заяви повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Фізична особа підприємець ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Текст рішення складено та підписано 05 березня 2026 року.

Суддя І. В. Торська