Справа № 191/2576/25
Провадження № 6/0186/90/26
У Х В А Л А

06 березня 2026 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шахтарському заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", про розстрочення виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2026 року в провадження суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", про розстрочення виконання рішення суду, в якій заявник просить суд розстрочити виконання заочного рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2026 року №191/2576/25 про стягнення з гього на користь ТОВ "Мілоан" заборгованості за кредитним договором №9578053 від 03 серпня 2024 року в розмірі 25 973,20 гривень, судового збору 1 962,14 гривень та витрат на професійну правничу допомогу 5 000 гривень, всього - 32 935,34 гривень, шляхом здійснення оплати наступним чином: щомісячно до 30 числа рівними частками, всього - 10 платежів.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що він опинився у складних побутових, фінансових та сімейних обставинах; в країні діє воєнний стан, що є надзвичайними, невідворотними, об`єктивними обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду; він проживає та працює у м.Дніпрі, яке піддається систематичним ракетним обстрілам, за місцем роботи виникають перебої в робочому процесі, що призводить до зниження оплати праці, і, як наслідок, до погіршення фінансового становища.

В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлені належним чином, заявник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує, просить її задовільнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2026 року №191/2576/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" заборгованість за кредитним договором №9578053 від 03 серпня 2024 року в розмірі 25 973 (двадцяти п`яти тисяч дев`ятиста сімдесяти трьох) гривень 20 копійок, яка складається із: 9 400 гривень - заборгованості за тілом кредиту та 16 573,20 гривень - заборгованості по відсотках; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" судовий збір по справі в сумі 1 962 (однієї тисячі дев`ятиста шістдесяти двох) гривень 14 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`яти тисяч) гривень.

Судове рішення набрало чинності 02 березня 2026 року.

Відповідно до положень статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За змістом частини 2 статті 435 ЦПК України, заява про розстрочення виконання рішення має бути розглянута судом у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, при цьому явка учасників справи не є обов`язковою.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08.

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочки виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто, перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки виконання остаточного рішення у законі відсутнє.

Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Системне тлумачення положень ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення, розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 824/111/22, провадження № 61-13176ав24.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду, обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто, стягувача.

Підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі №295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.

Згідно з положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Ступінь вини відповідача у виникненні спору про стягнення заборгованості за кредитними договорами, досліджена при ухваленні рішення суду про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, з урахуванням всіх обставин, позовні вимоги було задоволено частково. З моменту укладення кредитних договорів між сторонами, звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу за кредитними договорами, ухвалення судового рішення по справі, минув час, протягом якого відповідач мав змогу частково погашати заборгованість перед позивачем, однак доказів цього не надано. Скрутне матеріальне становище, на яке посилається заявник, не підтверджене належними та допустимими доказами по справі, тобто суд не може зробити висновки про те, що фінансове становище заявника погіршилося, оскільки заявником не долучено до заяви жодного доказу на підтвердження свого матеріального становища, крім того, незадовільний майновий стан, сімейні проблеми не є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, заявник повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 2-1230/11, провадження № 61-33465 св18. Посилання на те, що в країні діє воєнний стан, що ускладнює виконання рішення суду, суд не може взяти до уваги, як підставу для розстрочення виконання рішення суду, оскільки кредитний договір був укладений сторонами 03 серпня 2024 року - вже під час введення на території держави воєнного стану.

Тому, вимоги про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Як передбачено частиною 7 статті 435 ЦПК України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись статтею 435 ЦПК України, -суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", про розстрочення виконання рішення суду №191/2576/25.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Cуддя: С.А.Янжула.