Справа № 6-379/10/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Начальник Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гарапко Мирослав Юрійович, стягувач Акціонерне товариство «Мегабанк»,-

установив:

20.02.2026 скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо незняття та подальшого утримання арештів мого майна, накладених у межах виконання виконавчого листа № 6-379 від 03.09.2010 року, виданого Київським районним судом м. Харкова, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо не зняття та подальшого утримання арештів його майна, накладених у межах виконання виконавчого листа № 6-379 від 03.09.2010 року, виданого Київським районним судом м. Харкова;

- зобов`язати Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення його прав, шляхом зняття всіх арештів, накладених у межах виконання виконавчого листа № 6-379 від 03.09.2010 року, виданого Київським районним судом м. Харкова.

В обґрунтування скарги зазначено, що у Мукачівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 6-379 від 03.09.2010 року, виданого Київським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» грошових коштів.

В межах цього провадження державним виконавцем було накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно.

29.12.2010 року виконавче провадження було завершене, а виконавчий документ повернуто стягувачу. У подальшому зазначений виконавчий лист до виконання більше не пред`являвся.

Крім того, листом від 08.08.2019 року ПАТ «Мегабанк» у відповідь на звернення ОСОБА_1 , щодо наявності будь-якої заборгованості повідомило, що кредити, оформлені на його ім`я в банку, відсутні. Більше того, відповідно до відомостей з відкритих джерел, зокрема даних ЄДРПОУ, з 22.07.2022 року АТ «Мегабанк» перебуває у стані припинення (ліквідації). Разом із тим арешти, накладені в 2010 року в межах виконання вищевказаного виконавчого документа, продовжують існувати у реєстрах, чим фактично блокують його право вільно розпоряджатися майном.

З метою з`ясування ситуації та зняття необґрунтованих обмежень, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 03.11.2025 року, у якій, зокрема, просив зняти арешти, накладені на його майно, та повідомити, які конкретні дії він повинен вчинити для зняття арештів.

У зв`язку з наданням неповної відповіді 06.02.2026 року відповідачу було повторно надіслано заяву про зняття арештів та надання інформації щодо виконавчих проваджень. Незважаючи на це, відповідач відмовився знімати накладені арешти вимагаючи сплатити 10 % виконавчого збору та витрати виконавчого провадження. При цьому жодних постанов про стягнення зазначених витрат винесено не було.

Вказує, що такі дії (бездіяльність) відповідача щодо утримання арештів його майна він вважаю протиправними.

04.03.2026 від заступника начальника Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України В. Хабарова до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що на виконанні в Мукачівському відділі ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження АСВП №34455178 з примусового виконання Виконавчого листа № 6-379/09/15, виданого 03.09.2010 Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 15901,51 євро та 6902,92 гр. на користь ПАТ "Мегабанк".

Надати матеріали виконавчого провадження не вбачається можливим, оскільки згідно правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями розділ ХІ Знищення справ та виконавчих проваджень Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становлять три роки. У зв`язку з чим, вищезазначене виконавче провадження знищене.

Вказує, що виконавчий документ повернуто стягувачу 01.08.2013 на підставі п. 7 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження (у чинній на той час редакції), у зв`язку з тим, що постановою від 09.06.2011 р. оголошено розшук майна боржника, майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Повторно на виконання не пред`являвся.

Вказує, що посилання скаржника на лист АТ Мегабанк від 08.08.2019 року, не може свідчити про відсутність заборгованості, а лише вказує на ту обставину, що станом на 01.08.2019 року відсутні кредити на ім`я скаржника. Крім цього посилання скаржника на ту обставину, що про існування арешту він дізнався у листопаді 2025 року також не може враховуватися, оскільки, про наявність виконавчого провадження боржнику було відомо з 2010 року, як і про саме рішення суду. Разом з тим, ні ЦПК України, ні Закон України Про виконавче провадження, а також Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містить норми, щодо обов`язку, а навіть права виконавця на зняття арешту за виконавчим провадженням, яке повернуто стягувачу і тривалий час на виконання стягувачем повторно не пред`являвся. Тому бездіяльність органу ДВС відсутня. У зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні скарги.

09.03.2026 від скаржника ОСОБА_1 до суду надійшли відповідь на заяву заступника начальника Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України В. Хабарова, в якій останній зазначає, що арешт майна є заходом забезпечення виконання рішення та може існувати виключно у межах виконавчого провадження. Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу підстави для подальшого застосування заходів примусового виконання відсутні. Сам факт знищення матеріалів провадження лише підтверджує, що виконавче провадження фактично припинене та не може бути поновлене. Наявність арешту безпосередньо обмежує можливість скаржника розпоряджатися належним йому майном. Зокрема, скаржнику на праві приватної власності належить транспортний засіб. У листопаді 2025 року під час звернення до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу цього автомобіля скаржник дізнався про наявність арешту, який унеможливлює здійснення будь-яких реєстраційних дій, щодо транспортного засобу. Фактично скаржник позбавлений можливості: укласти договір купівлі-продажу; здійснити перереєстрацію транспортного засобу; зняти автомобіль з обліку. Таким чином арешт, який існує понад 16 років, не забезпечує виконання жодного судового рішення та безпідставно обмежує право власності скаржника.

Крім того, 09.03.2026 року від скаржника до суду надійшла заява про розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Представник стягувача АТ «Мегабанк» в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

19.08.2010 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 27.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №108/2008 від 13.06.2008 року в розмірі 15 901, 53 євро та 6902, 92 гривень.

Як вбачається з листа начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України В. Овчиннікова у Мукачівському відділі ДВС перебували виконавчі документи відносно ОСОБА_1 , зокрема виконавчий лист №6-379/09/15, виданий 03.09.2010 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 15 901, 51 євро та 6902,92 гр. на користь ПАТ Мегабанк, АСВП №34455178. Додатково вказує, що у відділі відсутні відомості щодо оплати заборгованості по описаному виконавчому документу, тому для вирішення питання щодо зняття арештів, накладених на майно боржника, необхідно оплатити наявну заборгованість на депозитний рахунок відділу. Крім того, додатково до суми боргу стягується виконавчий збір у розмірі 10% від суми заборгованості, а також витрат виконавчого провадження, передбачених ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки Заступника Голови Правління АТ «Мегабанк» Онопко А.С. від 08.08.2019, АТ «Мегабанк», що є правонаступником ПАТ «Мегабанк» повідомляє про відсутність, станом на 01.08.2019 року кредитів, оформлених на ім`я ОСОБА_1 .

З заяви заступника начальника відділу В. Хабарова вбачається, що на виконанні в Мукачівському відділі ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження АСВП №34455178 з примусового виконання Виконавчого листа № 6-379/09/15 виданого 03.09.2010 Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 15901,51 євро та 6902,92 грн. на користь ПАТ "Мегабанк". Строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становлять три роки. У зв`язку з чим, вищезазначене виконавче провадження знищене.

Виконавчий документ повернуто стягувачу 01.08.2013 на підставі п. 7 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження (у чинній на той час редакції), у зв`язку з тим, що постановою від 09.06.2011 р. оголошено розшук майна боржника, майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Повторно на виконання не пред`являвся.

Скаржник звертався 03.11.2025 до Мукачівського районного ВДВС із заявою про зняття арештів з майна боржника, накладених в межах виконавчих проваджень.

Із листа начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України В. Овчиннікова від 21.01.2026 р. №Ч-92/3/11.2-12/26 вбачається, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-379/09/15, виданого Київським районним судом м. Харкова щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 15 901, 51 євро та 6902, 92 гр. на користь ПАТ «Мегабанк» АСВП №34455178.

У даному листі ДВС вказує, що у відділі відсутні відомості стосовно оплати заборгованості по кожному з виконавчих документів, а тому для вирішення питань щодо зняття наявних арештів, накладених на майно боржника, необхідно оплатити наявну заборгованість на депозитний рахунок відділу. Після чого необхідно сплатити суму виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на депозитний рахунок відділу.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу в разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Указаний механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судового рішення - це завершальна стадія цивільного судочинства в процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено статтею 6 Конвенції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 2-2724/2011.

Скаржник, звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вказує, що оскільки виконавче провадження завершене, строки пред`явлення виконавчого документу до виконання спливли, відсутність відкритого виконавчого провадження та неможливість повторного пред`явлення виконавчого документа, то є всі підстави для зняття арешту з його майна.

Посилання на той факт, що АТ «Мегабанк» зазначає про відсутність кредитів, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , тому немає підстав для відмови в знятті арешту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до матеріалів справи доказів відсутності матеріальних претензій стягувача та відомості про сплату заборгованості не надано.

Натомість у відповіді на запит від 03.12.2025 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області зазначає, що у відділі відсутні відомості, стосовно погашення заборгованості по кожному з виконавчих документів стосовно ОСОБА_1 .

Скасування застосованих обмежень може мати місце в разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права розпоряджатись своїм майном.

Судом не встановлено бездіяльності державного виконавця Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та наявність обставин для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження №34455178, оскільки виконання рішення суду не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів щодо добровільної сплати заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які рахуються за боржником ОСОБА_1 , скаржником не було надано, відтак неможливо стверджувати про виконання рішення суду.

Таким чином, суд не вбачає в діях державного виконавця порушення чинного законодавства, оскільки державний виконавець дотримався передбаченого Законом України "Про виконавче провадження" порядку виконання виконавчого документу та вчинив передбачені цим законом виконавчі дії.

У зв`язку з вище викладеним суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись вищевикладеним та ст. 257, 447-451 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Начальник Мукачівського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гарапко Мирослав Юрійович, стягувач Акціонерне товариство «Мегабанк» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.Л. Шаренко