Дата документу 04.03.2026Справа № 554/2336/25
Провадження № 2-о/554/30/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.,

при секретарі судового засідання - Титаренко Д.В.,

за участю представника заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми), про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій визначив заінтересованою особою Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме:

що актовий запис про народження № 15 від 20.07.1968 року належить « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_2 »,

що паспорт громадянина України належить « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_2 »,

що трудова книжка належить « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_2 ».

В обгрунтування заяви вказав, що в актовому записі про народження ОСОБА_2 , який було складено 20.07.1968 року, виданому Виконавчим комітетом Вікнинської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, його прізище було вказано « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ». При видачі свідоцтва про народження була допущена помилка, яка перешкоджає йому отримати паспорт громадянина України (ID-картку), з відповідним зазначенням прізвища. Він звернувся до Відділу ДРАЦС у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми) і йому усно було відмовлено у внесенні відповідних змін до свого свідоцтва про народження, посилаючись на те, що реєстрація актів цивільного стану є юридичним фактом, який вчинявся та вчиняється лише після ознайомлення із змістом актом та за згодою осіб, стосовно яких проводилася реєстрація. З вказаною відмовою він не згоден, оскільки його батьки підписали актовий запис про його народження у 1968 році та не усвідомлювали з якими проблемами він зіткнеться, зокрема, через неможливість реалізувати своє право, як громадинин України. Вважає, що неправильне написання його прізвища виникло у зв`язку із неправильним перекладом з російської на українську мову. Внаслідок такої помилки у нього виникла невідповідність між документами, що посвідчують його особу та його свідоцтвом про народження, а також свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження його дитини.

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження по справі.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, представник позивача ОСОБА_1 заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, у заяві начальник відділу прохала в розглядати справи за відсутності представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, одними із вимог заявника ОСОБА_2 є встановлення факту належності йому паспорта та актового запису про народження.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у порядку окремого провадження, визначений статтями 293 та 315 ЦПК України.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачається позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесений її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже закрито - закриває провадження в ній.

Як встановлено Верховним Судом у постанові Великої Палати від 22 вересня 2022 року в справі № 462/5368/16-ц, захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Таким чином, положення ч. 3 ст. 315 ЦПК України прямо забороняють встановлювати в порядку окремого провадження факт належності особі свідоцтва, яке видається рганами державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у справі в частині вимог про встановлення факту належності ОСОБА_2 паспорта громадянина України та актового запису про народження, який вноситься органами державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд роз`яснює, що за змістом пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду, в тому числі про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, рішення суду може бути встановлена неправильність в актовому записі цивільного стану.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Суми), про встановлення фактів належності: актового запису про народження № 15 від 20.07.1968 року « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_2 », а також паспорта громадянина України « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_2 ».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний термін.

Повний текст ухвали складено 09 березня 2026 року.

Суддя Л.І.Савченко