Справа № 173/649/26
Провадження №2-о/173/46/2026
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

06 березня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності нерухомого майна.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за вищевказаною заявою, суддя зазначає наступне.

У поданій до суду заяві заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є одноосібним власником домоволодіння АДРЕСА_1 : кімнати А1 - загальною площею 60,30 м2 з них житловою 44,60 м2; Б1-літньою кухнею; БІІ - підвалом (погріб); В1 - сараєм; Г1 - вбиральною; Д1 - гаражем; Е1 - гаражем; N1 - огорожею з воротами; К - колодязь, заасфальтованим подвір`ям, розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:001:0134, Акт серії ЯМ № 322202, визнавши відсутність законних підстав для невнесення даних про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Свою заяву мотивує тим, що він народився в смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області та проживав в будинку АДРЕСА_1 . Після смерті батька заявника в 1974 році і матері 15 жовтня 1988 року він прийняв спадок та став головою колгоспного двору і одноособним власником, про що Виконавчим комітетом Володимирівської селищної Ради народних депутатів 22 листопада 1991 року видано свідоцтво на ціле домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 340 від 22 листопада 1991 року. Право власності заявника на будівлі колгоспного двору зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації Волноваського району 22.11.1991 р., про що в домовій книзі зроблено відповідний запис.

На підставі рішення виконкому Володимирівської селищної ради від 31.03.1999 року заявнику передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,6225 гектара, з яких для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,15 га, ведення особистого підсобного господарства 0,4725 га, про що видано державний акт на право приватної власності на землю І-ДН №137936 від 11 жовтня 2000 року зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 427.

Після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини заявник разом із сім`єю вимушений був переїхати з місця постійного проживання - сел. Володимирівка Волноваського району Донецької області, невдовзі після чого йому стало відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією РФ проти України, його будинок пошкоджено (знищено). Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень будинку на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність спеціальних знань, а також беручи до уваги тимчасову окупацію РФ сел. Володимирівка, Волноваського району, Донецької області.

23.02.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України № 2923-ІХ "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської федерації проти України", який визначає правові організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України.

Будучи потенційним отримувачем компенсація для відновлення свого будинку, пошкодженого внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією РФ, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію прав до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.

Однак, рішенням державного реєстратора № 78770601 від 7 травня 2025 року заявник отримав відмову в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що під час розгляду заяви, державним реєстратором встановлено відсутність відомостей про зареєстровані права в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, в поданих документах відсутній документ від БТІ про підтвердження зареєстрованого права власності. Державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У зв`язку з чим, державним ресторатором направлено запит до відповідної установи щодо надання інформації зареєстровані права, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року адміністрації Волноваського району Донецької області на запит державного реєстратора не надійшла. Вказано юридичні обставини позбавляють державного реєстратора можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не заперечуючи, що його право власності підтверджено документами на паперових носіях.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, які суд може розглянути. У вказаному переліку не зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту володіння майном.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

Суд вважає, що факт, який просить встановити заявник (володіння будинком на праві власності) не є тим фактом, що має юридичне значення, який може бути встановлений судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. установлено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

В листі Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» також роз`яснено, що встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку. На підтвердження цього факту заявник подає докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення.

Заявник має правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку та збудовані на ній будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Заявлені вимоги фактично спрямовані на підтвердження його права власності на вказаний об`єкт нерухомості. При цьому вбачається, що у цій справі існує спір про право, що виключає можливість розгляду справи у порядку окремого провадження.

Правова позиція з цього питання неодноразово висловлена Верховним Судом (зокрема у постановах від 07.11.2018 у справі № 129/2575/16-ц, від 13.03.2019 у справі № 643/3049/16-ц, від 16.10.2019 у справі № 640/15297/16-ц), відповідно до якої вимоги, пов`язані з визнанням права власності, підлягають розгляду у позовному провадженні.

Обраний заявником спосіб захисту його порушеного права шляхом встановлення юридичного факту не захищає порушені права та охоронювані законом інтереси. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 27) Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Слід розрізняти судовий порядок встановлення факту володіння майном на праві приватної власності від судового порядку визнання права власності на майно. У першому випадку справи розглядаються в порядку окремого провадження, у другому - у позовному провадженні за нормами ЦК.

Як свідчать матеріали заяви рішенням державного реєстратора заявнику було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку із ненаданням довідки про реєстрацію права власності на спірний будинок та неотриманням відповіді на запит державного реєстратора. Таким чином право власності заявника на спірний будинок не визнається іншою особою. При цьому заяник ОСОБА_1 не просить встановити факт володіння будинком у зв`язку із втратою ним правовстановлюючого документа, він фактично ставить питання визнати за ним як набуте у передбаченому чинним законодавством порядку право власності на нерухоме майно. Тобто просить визнати за ним право, яке не визнається рішенням державного реєстратора від 07 травня 2025 року та не є безспірним.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про встановлення факту, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право щодо набуття заявником у власність нерухомого майна, що дає підстави для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності нерухомого майна на підставі ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

В даному випадку заявнику для захисту своїх прав слід звернутись до місцевого загального суду за місцем знаходження нерухомого майна з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку позовного провадження.

Варто також зазначити, що у п. 88 у справі № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25) Верховний Суд дійшов висновку, що в Україні відбувається формування суперечливої судової практики у категорії справ, що стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики щодо визнання у судовому порядку права власності на житлову нерухомість, яке виникло до 01 січня 2013 року та підтверджується правовстановлюючими документами, однак його реєстрація в законодавчо встановленому порядку не може бути здійснена на їх підставі через відсутність /знищення/ псування архівів органів бюро технічної інвентаризації, що знаходяться в зоні бойових дій або на окупованих територіях.

Оскільки наслідки існування неузгодженої та суперечливої відповідної судової практики у контексті позитивних зобов`язань держави Україна перед своїми громадянами у світлі Конвенції та частини першої статті 24 Конституції України можуть потенційно створювати передумови для побічних судових спорів у інших процесуальних юрисдикціях, Верховний Суд ухвалою від 25. Лютого 2026 р. передав справу про визнання права власності в подібних правовідносинах, на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 260, 261 293, 315, 353, Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту належності нерухомого майна.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А Кожевник