Справа № 438/464/25
Провадження 2-о/438/4/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 березня 2026 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Дівчур В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою адвоката Бігун Марти Владиславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Бігун М.В. звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з заявою в інтересах ОСОБА_1 , просить суд: встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Борислава Львівської області для видачі паспорту громадянина України; встановити факт перебування ОСОБА_1 у громадянстві колишнього СРСР станом на 24 серпня 1991 року; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м. Борислава Львівської області на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Дрогобицького районного народного суду Львівської області від 01.11.1989 р. та відбування покарання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування вимог вказала, що ОСОБА_1 народилася в м.Бориславі Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Заявниця відвідувала школу, проте так її не закінчила, офіційно ніколи не працювала, неодружена, раніше неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності. 24.01.2023 ОСОБА_1 Самбірським районним відділом поліції ГУНП у Львівській області повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. 25.01.2023 матеріали справи з обвинувальним актом направлено до суду. Заявниця стверджує, що від дня народження і до теперішнього часу постійно проживає на території України, за межі України ніколи не виїжджала, громадянства іншої країни не набувала, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ПП «Борислав-Комфорт» №786 від 19.11.2024. Станом на 24 серпня 1991 року заявниця відбувала покарання у ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)». Крім цього, заявниця втратила довідку з ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» про її звільнення, що підтверджувала відбування нею покарання за станом на 24 серпня 1991 року у цій установі, отримати дублікат довідки не вбачається можливим, у зв`язку зі знищенням особової справи засудженої через закінчення строку зберігання. Заявниця неодноразово усно зверталася до уповноважених органів з метою отримання паспорта громадянина України, однак через відсутність документального підтвердження належності до громадянства України, так і не змогла його отримати. 09.10.2024 заявниця звернулася до Бориславського відділу Головного управління ДМС у Львівській області із заявою про перевірку належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, проте отримала відмову, оскільки за результатами здійснених перевірок неможливо підтвердити належність її до громадянства України та провести ідентифікацію її особи. Відтак, роз`яснено заявниці необхідність звернення до суду з відповідною заявою для встановлення її особи та належності до громадянства України, зокрема, підтвердити факт її постійного проживання на території УРСР на момент набрання вироком Дрогобицького районного народного суду Львівської області від 01.11.1989 законної сили та відбування нею покарання у місцях позбавлення волі на території України і перебування у громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року. Також заявниця вичерпала всі наявні можливості для підтвердження належності до громадянства України та ідентифікації своєї особи у позасудовий спосіб, в іншому порядку заявниця не може довести вказані факти, тому змушена звернутися із даною заявою до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, у судовому порядку. Факт того, що заявниця постійно проживала на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Дрогобицького районного народного суду Львівської області від 01.11.1989 підтверджується долученими до заяви доказами. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити заявлені вимоги.

Відповідно до ухвали судді від 02.04.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 03.06.2025 року задоволено клопотання адвоката Бігун М.В. про витребування доказів.

Ухвалою суду від 04.08.2025 року залучено до участі у справі заявою адвоката Бігун Марти Владиславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління ДМС у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовану особу - Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби. Виключено зі складу учасників розгляду заінтересовану особу - Головне управління ДМС у Львівській області.

Від представника заінтересованої особи Головного управління ДМС у Львівській областінадійшов 21.05.2025 року відзив на позовну заяву в якому останній вказав, що заявниця 09.10.2024 звернулася до Бориславського відділу ГУ ДМС у Львівській області із письмовою заявою про перевірку належності до громадянства України. За наслідками розгляду поданої заяви, Бориславським відділом ГУ ДМС у Львівській області листом від 21.11.2024 були надані заявниці роз`яснення вимог статті 3 Закону України «Про громадянство України» та письмово повідомлено, що за результатами здійснених перевірок немає можливості підтвердити її належність до громадянства України, так як не надано достатньої кількості підтверджуючих документів для ідентифікації. Отже, Бориславським відділом ГУ ДМС у Львівській області в порядку звернення громадян була надана заявниці відповідь з приводу порушеного нею питання. Слід зауважити, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Абзацом 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що особа, стосовно якої відсутня інформація в наявних базах даних та картотеках заяв (або доступ до яких відсутній) розпорядника Реєстру або яку неможливо ідентифікувати, подає оригінали (у разі їх відсутності - копії) документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, та інші документи, у тому числі з фотокарткою (приписне свідоцтво, військовий квиток, посвідчення водія, пенсійне посвідчення тощо). Перевірка інформації про особу та поданих документів здійснюється за даними наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі з отриманням фотографічного зображення обличчя особи. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться. Проте, Бориславським відділом ГУ ДМС у Львівській області через не надання достатньої кількості підтверджуючих документів заявницю не було ідентифіковано, а відтак відносно неї не проводилась процедура встановлення особи. Також вважають, що заявлена вимога встановлення факту її постійного проживання та відбування покарання на території України за станом на 24 серпня 1991 року не підлягає задоволенню, оскільки спершу необхідно встановити саме особу заявниці, яка не встановлена. Просять у задоволенні заяви адвоката Бігун Марти Владиславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовити повністю.

Від адвоката Бігун М.В. надійшли 02.06.2025 року заперечення на письмові пояснення заінтересованої особи, в яких остання зазначила, що заявниця у позасудовий спосіб позбавлена можливості документально підтвердити свою належність до громадянства України, зокрема, її факт постійного проживання на території УРСР на момент набрання вироком щодо неї законної сили, її факт відбування покарання на території України за станом 24 серпня 1991 року (документ, що підтверджує даний факт довідку про звільнення втрачено), та її особу, зокрема, відсутні відомості у Заінтересованої особи про перебування її у громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року. З метою реалізації права заявниці на отримання паспорта громадянина України, поновлення її прав та законних інтересів, які полягають у відновленні доступу заявниці до повного обсягу державних та соціальних послуг, можливості повноцінно реалізовувати свої права фізичної особи та громадянина, вести нормальне суспільне життя, остання змушена звернутися до суду для отримання відповідного рішення. Відтак, єдиним можливим способом захисту прав заявниці є встановлення вищезазначених фактів на підставі судового рішення. Обраний спосіб захисту відповідає положенням ЦПК України та корелюється з правовими висновками Верховного суду. У даному випадку підлягають застосуванню положення Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (пункт 7 та 13) Також, вважають за необхідне зазначити, що заінтересована особа, як уповноважений орган наділений відповідними повноваженнями та має значні можливості у збиранні доказової бази (в порівнянні зі заявницею), яка б спростувала викладені у заяві доводи та долучені до неї докази, зокрема, шляхом отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, обліків, архів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Однак, у письмових поясненнях відсутні будь-які належні чи допустимі докази, які б спростовували викладені обставини, що свідчить про необґрунтованість заперечень сторони.

11.09.2025 року від заінтересованої особи -Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби надійшли заперечення на заяву в яких зазначено, що Заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у судовому порядку лише якщо йому буде відмовлено в оформленні або видачі паспорта на підставі пп. 6 п. 100 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»

(далі - Порядок №302), територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи, та згідно з ч. 1 ст. 10 Закону 5492-VI. Так, згідно із вимогами вищевказаного законодавства України вбачається, що у разі, якщо ДМС не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації та встановлення особи (досудове врегулювання як обов`язковий етап), то особа може бути встановлена шляхом подачі заяви в порядку окремого провадження в межах ЦПК України у судовому порядку про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із вищевказаними нормативними актами, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.06.2023 № 296/3751/22). Заявницею не надано до суду належних доказів про неможливість встановити її особу органами ДМС після проведення процедури ідентифікації, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, тобто встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Адвокат Бігун М.В. та ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі, наполягали на її задоволенні.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з таких обставин.

Суду представлено свідоцтво про народження (повторно) серія НОМЕР_1 від 28 лютого 2025 року виданого Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїна ім`я ОСОБА_1 , яка народилася в м. Бориславі Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

Суду представлена копія заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про видачу паспорту, де в графі діти, вказано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З представленої суду відповіді Міністерства внутрішніх справ від 18.04.2024 року вбачається, що особа ОСОБА_1 неодноразово судима, а саме:

01.11.1989 Дрогобицьким міським судом Львівської області за ст. 140 ч.3, 140 ч.2, 42 КК України до позбавлення волі на 3 роки з конфіскацією майна. 11.07.1992 звільнено з Качанівської виправної колонії № 54 Харківської області у зв`язку з відбуттям строку покарання.

25.11.1993 Бориславським міським судом Львівської області за ст. 140 ч.3 КК України до позбавлення волі на 2 роки з конфіскацією майна, 22.12.1993. 24.01.1995 звільнено умовно-достроково з Збаразької виправної колонії Тернопільської області №63 на підставі рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 18.01.1995.

17.10.1995 Бориславським міським судом Львівської області засуджено за ст. 140 ч.2 КК України до позбавлення волі на 2 роки з конфіскацією майна, 20.08.1997 звільнено з Збаразької виправної колонії Тернопільської області № 63 відповідно до ст. 3 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997.

24.07.2000 Бориславським міським судом Львівської області засуджено за ст. 140 ч.3 КК України до позбавлення волі на 4 роки з конфіскацією майна. 07.08.2004 звільнено з Збаразької виправної колонії Тернопільської області №63 у зв`язку з відбуттям строку покарання. Встановлено адміністративний нагляд на 1 рік 2 місяці;

24.02.2009 Самбірським міським судом Львівської області засуджено за ст.140 ч. 3 КК України до позбавлення волі на 4 роки, 23.01.2013 звільнено з Збаразької виправної колонії Тернопільської області № 63 у зв`язку з відбуттям строку покарання.

28.12.2015 Самбірським судом Львівської області засуджено за ст. 162 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн.

05.04.2016 Самбірським міським судом Львівської області засуджено за ст. 162 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн. Вирок набрав законної сили 06.05.2016;

01.06.2017 Самбірським міським судом Львівської області засуджено за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням.

04.07.2019 Самбірським міським судом Львівської області засуджено за ст. 185 ч.2 КК України до позбавлення волі на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік 6 місяців.

19.04.2021 Самбірським міським судом Львівської області засуджено за ст. 185 ч.2 КК України до позбавлення волі на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням,

16.03.2023 Самбірським судом Львівської області засуджено за ст. 309 ч.1, 125 ч.2, 70 КК України до позбавлення волі на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням.

24.01.2023 Самбірським районним відділом поліції ГУНП у Львівській області повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. 25.01.2023 матеріали справи з обвинувальним актом направлено до суду.

Згідно відповіді Бориславського МВ ГУДМС України у Львівській області від №4616/131 від 29.10.2024 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Бориславі Львівської області не значиться зареєстрованою/знятою з реєстрації.

Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області від 21.11.2024 року адресованої ОСОБА_1 , за результатами здійснених перевірок немає можливості підтвердити належність останньої до громадянства України, так як не надано достатньої кількості підтверджуючих документів для ідентифікації особи.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».

Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі Порядок № 302).

В пунктах 3840 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez deRada Cavanilles проти Іспанії» № 2809095).

Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно із вимогами вищенаведених норм законодавства, тільки у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

Згідно із вищевказаними нормативними актами, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

Натомість, з представлених суду доказів вбачається, що особа заявника не зверталася до Державної міграційної служби з заявою про встановлення особи, доказів неможливості встановити її особу органами ДМС після проведення процедури ідентифікації суду не надано, як і не надано рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду у справі №296/3751/22 від 28.06.2023р.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення вимог заяви як в частині встановлення особи ОСОБА_1 , оскільки відносно заявниці органами Державної міграційної служби не проводилась процедура встановлення її особи (ідентифікація), що є обов`язковою умовою досудового порядку врегулювання питання ідентифікації, так і в частині встановлення факту перебування ОСОБА_1 у громадянстві колишнього СРСР станом на 24 серпня 1991 року; встановлення факту її постійного проживання на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Дрогобицького районного народного суду Львівської області від 01.11.1989 р. та відбування покарання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки встановлення вказаних фактів можливе лише після встановлення особи заявника.

Керуючись ст.ст.12,76-81,141, 258-259, 263-265, 293-294, 315-316, 319, 352,суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви адвоката Бігун Марти Владиславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 березня 2026 року.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ