Справа № 216/6833/25
провадження 2/216/908/26
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

26 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально- Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Зінченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду, в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 02 серпня 2008 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 366, взявши прізвище чоловіка ОСОБА_4 .

В період шлюбу з відповідачем у народився син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом зі мною перебуває та перебуває на моєму утриманні.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, справа №2-1065/2011 р.

16.10.2023р. Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області винесено рішення по цивільній справі № 216/4133/23 яким позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідача - задовольнити. Припинено стягнення періодичних платежів (аліментів), стягнутих на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2023, по справі №216/3537/22, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 09.09.2022.

Виконавчий лист №216/3537/22 від 20.02.2023, виданий Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області - відкликано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 червня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

З 29 червня 2025 син, добровільно, без примусу переїхав за власним бажанням та виявив свою волю мешкати разом із батьком позивачем ОСОБА_1 , при цьому усі речі сина шкільні речі та книжки були перевезені за місцем проживання позивача АДРЕСА_1 .

Підставою переїзду жити до батька стало те, що мати шляхом оману заманила його де Республіки Чехія де він проживав в м. Острава у гуртожитку інколи приїзджав до мами на вихідні яка мешкала за містом. Вітчим здійснював відносно нього фізичне насилля і мама це схвалювала, аліментні кошти витрачала на себе, тому він вирішив їхати житии до батька і до матері більше не поїде.

З моменту переїзду по даний час відповідач по справі ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надає, обіцяє виготовити картку на ім`я сина для переводу коштів на його утримання, однак далі розмови про намір це зробити, ніяких дій не вчиняється.

Син позивача навчається у центрі підготовки і перепідготовки робітничих кадрів №1 м. Кривого Рогу, має добрий стан здоров`я, якого позивач утримує на кошти отриманні від держави, сільськогосподарської продукції вирощеної на при домовій земельній ділянці і пенсію.

Спільний син знаходиться на повному утриманні позивача. З отриманих доходів має тільки пенсію та матеріальну допомогу від родичів, з причин того, що мені заборонена фізична праця.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив:

-припинити стягнення аліментів з позивача - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 „ РНОКПП № НОМЕР_1 ,на користь відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_2 , на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 23 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

- виконавчий лист № 216/3537/22 виданий 20.02.2023 року Центрально-Міським районним суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області про стягнення з позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 „ РНОКПП № НОМЕР_1 ,на користь відповідачки- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати таким, що не підлягає виконанню з 29 червня 2025 року.

- ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_2 останнє місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру, 50 відсотків прожиткової о мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху до усунення недоліків.

Після усунення позивачем недоліків 13 жовтня 2025 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

На підставі ухвали суду від 16 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання 26 лютого 2026 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання від позивача надійшла заява відповідно до якої останній не заперечую щодо проведення судового засідання без його учаті та ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судові засідання 26 січня 2026 року та 26 лютого 2026 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації її місця проживання, які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 126.

16.10.2023р. Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області винесено рішення по цивільній справі № 216/4133/23 яким позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідача - задовольнити. Припинено стягнення періодичних платежів (аліментів), стягнутих на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.02.2023, по справі №216/3537/22, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 09.09.2022.

Виконавчий лист №216/3537/22 від 20.02.2023, виданий Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області - відкликано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 червня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно обстеження умов проживання виданого Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради від 19 серпня 2025 року за адресою АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні. Син сторін пояснив, що з 29.06.2025 він проживає разом з батьком, який займається його вихованням.

Згідно акту про проживання мешканців, який підписав голова квартального комітету № 30 та мешканці будинко вбачається, що з 29 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 проживають разом ОСОБА_1 та йог осин ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

В пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом під час розгляду справи встановлено, що на даний час неповнолітній син сторін проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, тому підстави для стягнення з позивача аліментів відпали.

Таким чином, оскільки після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача були присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, під час розгляду справи вимоги позивача знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа про стягнення аліментів за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі 216/4133/23, на підставі якого вони стягуються, таким, що не підлягає виконанню, слід зазначити наступне.

Відповідно до розділу VI ЦПК України визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню належить до питань, які пов`язані з виконанням рішень у цивільний справах.

Так, згідно ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким,що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 з позовною вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню, є безпідставним, оскільки для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений інший процесуальний порядок, а саме визначений у ст. 432 ЦПК України, в порядку виконання судових рішень у цивільних справах.

З огляду на викладене, в задоволенні саме позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа про стягнення аліментів за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 216/4133/23, на підставі якого вони стягуються, таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

З урахуванням викладеного питання визнання виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення підлягає вирішенню судом шляхом постановлення ухвали відповідно до вимог статті 432 ЦПК України за заявою боржника або стягувача в межах справи № 216/4133/23, а не шляхом пред`явлення окремого позову до суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 3 ст. 181, ст. 182 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

У пункті 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що з 29 червня 2025 року спільна дитина сторін не проживає разом з відповідачем та переїхала проживати до батька.

Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує відносно своєї неповнолітньої дитини, передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що також підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку(доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 27 серпня 2025 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з позовом про стягнення аліментів до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Водночас, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір за вимоги про припинення стягнення аліментів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180-182 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів задовольнити частково.

2.Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , які стягнуто на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №216/4133/23, від 16 жовтня 2023 року.

3.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

4.Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

7.Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

8. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

9.Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК.

10. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

11. Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення складено 26 лютого 2026 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО