Справа № 686/3358/25
Провадження № 2/686/2229/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Чевилюк З.А.,

з участю секретаря судового засідання Томашівської А.Т.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Водзінського О.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, визнання будинку за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаного будинку; просив стягнути судові витрати.

Відповідач по справі успадкувала під час перебування у шлюбі з позивачем від своєї мами ОСОБА_4 домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та складається у тому числі з будинку загальною площею 41,2 кв.м. Загальна вартість домоволодіння в складі якого знаходиться будинок на момент набуття права власності складала 91 961 грн.

Успадкування цілого будинку стало можливим, у звязку з тим, що рідні брати та сестри( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) відмовились від своєї частки у спадщині. При цьому, для отримання відмови та оформлення права власності на весь будинок на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 сплатив для ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 7000 доларів США.

На момент успадкування, будинок був у занедбаному стані та вимагав капітального ремонту для можливості проживати у ньому. Тому одразу після успадкування будинку позивач разом з дружиною та дітьми переселились до нього та розпочали ремонтні роботи. За час шлюбу вони спільними зусиллями та за спільні кошти завершили добудову до будинку загальною площею 31,9 кв.м. Здійснили капітальний ремонт будинку, замінили дах, провели опалення, поміняли вікна та двері, здійснили підключення електропостачання підвищеної потужності та завершили косметичний ремонт всередині будинку.

Загальна вартість поліпшень у відповідності до висновку судового експерта Власюка В.В. №1182/024 від 13.12.2024 складає 699076 грн.

Поряд з цим. Позивач постійно ніс витрати по утриманню будинку, сплачував комунальні платежі, у тому числі за опалення приміщення. Загальна сума витрат на утримання будинку лише за останні три роки нашого спільного проживання склала 38 536,39 грн.

Внаслідок спільних зусиль позивача та відповідача успадкований будинок не тільки не зберігся з роками, а й навпаки значно виріс у ціні та набув придатного для проживання вигляду.

Таким чином, на момент подання позову оціночна вартість будинку у відповідності до довідки складає 866 162,03 грн., що значно більше ніж на момент набуття права власності на це майно відповідачкою.При цьому зростання вартості зумовлено саме завершення добудови до будинку та проведеннямапітального ремонту об`єкту нерухомості за спільні кошти.

Враховуючи викладене, спільними зусиллями та вкладом позивача та відповідача у добудову будинку, його капітальний ремонт та утримання, об`єкт нерухомості значно виріс у ціні і наразі є об`єктом спільної сумісної власності.

Неможливість досудового врегулювання спору зумовило звернення позивача до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволені. Відповідач та його представник позов заперечили та просили відмовити у його задоволені. Здійснені поліпшення позивачем не були необхідними та значними; не збільшили вартість будинку суттєво. У позивача на праві власності в АДРЕСА_2 , частини будинку та будинковолодіння по АДРЕСА_3 , де міг використовувати будівельні матеріали. Необхідність збільшення потужностей електропостачання не була нагальною.Виготовлений проект електропостачання будинку є підробленими, оскільки відповідач його не замовляла та не підписувала..Відповідачем не здійснювалось погодження реконструкції зовнішніх та внутрішніх мереж водопостачання. Позивачем не доведена істотність збільшення вартості будинковолодіння та необхідність капіталовкладень.

Допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 підтвердили добровільність відмови від спадщини на користь відповідача та безоплатність.

Допитані діти сторін ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили здійснення поліпшень позивачем по успадкованому відповідачем будинковолодінню.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 04.03.1989 року Хмельницьким будинком урочистих подій, актовий запис № 322 та розірваний за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/15509/23 від 13.09.2023 року.

За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.07.2012 р. ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

За технічним паспортом домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, хліва-Б, хлівб1, хліва-б2, вбиральні, погріба, хлів-В, гаража-Г, огорожі-1-2 становить станом на 24.10.2012 року становить 121636 грн. Площа будинку загальна 73,5 кв.м., житлова 41,6 кв.м.

За висновком експерта ОСОБА_11 №1182/024 вартість виконаних будівельних робіт та використаних будівельних матеріалів при проведенні внутрішніх та зовнішніх будівельних(оздоблювальних) робіт в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , а саме: оздоблення стін та стелі загальної кімнати з заміною електропроводки, облицювання стін та підлоги ванної кімнати керамічною плиткою, встановлення сантехнічного обладнання у ванній кімнаті, заміна дверних отворів у кількості:внутрішні-6 шт., зовнішні-2 шт., монтажу теплої підлоги у ванній кімнаті, заміни віконних блоків в загальній кімнаті та ванній кімнаті в кількості 3 шт., оздоблення стін і стелі та покриття підлоги кухні, коридору та тамбуру, заміни покрівлі з шиферу на метало черепицю із заміною несучих деревяних конструкцій, реконструкція мережі зовнішнього електропостачання та водопостачання, укладення тротуарної плитки на подвір`ї та влаштування огорожі в цінах станом на 13.12.2024 року складає 699 076 грн.

Позивач підтвердив понесені витрати на будівельні роботи та поліпшення будинку копіями документів, які суд оцінює як неналежні та недопустимі докази, оскільки вони не доводять беззастережно фактичну оплату саме ОСОБА_1 .

За твердженням відповідача позивачу належить на праві власності в АДРЕСА_2 , частини будинку та будинковолодіння по АДРЕСА_3 , де міг використовувати будівельні матеріали. Необхідність збільшення потужностей електропостачання не була нагальною, за твердженням представника відповідача. Відповідачем заперечено замовлення та погодження проекту електропостачання будинку. Відповідачем не здійснювалось погодження реконструкції зовнішніх та внутрішніх мереж водопостачання. В свою чергу позивачем та представником позивача не доведено необхідність здійснення вищевказаних поліпшень.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції", пункти 69 і 73).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу N 1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.(Постанова Великої Палати від 22.09.2020 року справа N 214/6174/15-ц).

При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 161/17237/19 (провадження № 61-15св21).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність стороною позивача істотного збільшення вартості спірного домоволодіння та необхідність здійснених поліпшень, участь у цьому.Покази свідків дітей сторін ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо здійснених позивачем поліпшень по успадкованому відповідачем будинковолодінню не беруться судом як об`єктивні, оскільки фактично підтверджують наявність внутрішньо сімейного конфлікту з відповідачем, їх матір`ю. Здійснення компенсаційних виплат ОСОБА_5 не свідчить про спрямування вказаних коштів на істотне збільшення вартості домоволодіння та спрямування їх на ремонт будівлі за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. У випадку доведеності позивачем здійснених витрат належними та допустимими доказами, останній може претендувати на компенсацію здійснених витрат відповідачем.

На підставі ст.ст.2,12,13,76,81,141,142,197,200, 258,259,263-265, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання будинку за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаного будинку.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний термін.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 6 березня 2026 року.

Суддя З.А.Чевилюк