ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/145/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Полякова О.З., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Дьякової Тетяни Вікторівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 ніколи не перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , але достатньо недовгий час зустрічався з нею та припинив стосунки після того як йому стало відомо, що ОСОБА_1 мала близькі стосунку з іншими чоловіками у цей період. Про її вагітність та народження дитини йому нічого не було відомо.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року у справі №336/1130/23 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про стягнення судового збору.

27.07.2026 року до бухгалтерії підприємства, де він працює надійшов виконавчий лист щодо стягнення з нього аліментів на утриманні дитини, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року у справі №336/1130/23. Означене рішення він оскаржив до апеляційної інстанції, яке постановою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2024 року залишено без змін.

Під час розгляду справи йому стало відомо про те, що начебто він особисто підписав заяву про державну реєстрацію дитини, хоча він цього не робив. Батьком дитини записано ОСОБА_2 згідно з ч. 1 ст. 122 СК України. Однак позивач має сумніви щодо біологічного батьківства відносно дитини.

З метою спростувати свої сумніви та обґрунтованості заявлених вимог, позивач звернувся до суду з позовною заявою про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів. Просив провести генетичну експертизу.

На підстав вищевикладеного позивач просив суд виключити відомості про ОСОБА_2 , як батька, з актового запису № 362 від 12.05.2020 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був вчинений Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Припинити стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року у справі № 336/1130/23. Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2025 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Виключено запис про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису від 12.05.2020 року № 362, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Зобов`язано Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести вищезазначені зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються з 07.02.2023 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року по цивільній справі № 336/1130/23, провадження № 2/336/3338/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів»

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Дьякова Тетяна Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь позивачки понесені судові витрати по справі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не отримувала жодного рекомендованого листа суду першої інстанції, в тому числі щодо проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначена ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2024 року, про яку вона не знала, тому висновки суду про ухилення відповідача від її проведення є невірними та не підтверджуються наявними у справі доказами. Не заперечує щодо її проведення та зі свого боку відповідачка гарантує суду апеляційної інстанції прибуття разом із малолітньою ОСОБА_4 до Запорізького НДЕКС МВС з метою надання біологічних разків для встановлення між ОСОБА_2 та дитиною кровного споріднення. Позивач стверджує, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , в шлюбі з відповідачкою не перебуває. Проте, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року, яке вступило в законну силу встановлено та має преюдицію факт того, що ОСОБА_2 добровільно подав заяву про реєстрацію його як батька ОСОБА_3 , заздалегідь, на його думку, будучи обізнаним, що він не є біологічним батьком дитини, тому на підставі п.5 ст.136 СК України, він не має права оспорювати батьківство, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком, або не міг знати про це.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Асауленко І.О. , третя особа - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки ОСОБА_2 ( т. 2 а.с.78) довідкою відповідального працівника апеляційного суду про доставку судової повістки -повідомлення до електронного кабінету Асауленко І.О. - 05.02.2026, 20:48:09, про доставку судової повістки-повідомлення до електронного кабінету третьої особи - 05:02:2026 20:48:09 ( т. 2 а.с. 74- 75) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_2 реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності ОСОБА_2 , його представника - адвоката Асауленко І.О., третьої особи Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, яка судом була призначена на підставі клопотання позивача. Проте, умисне ухилення відповідача від надання експертам необхідних матеріалів, свідчить про небажання отримати точні висновки щодо походження її дитини від чоловіка, який звернувся до суду з позовом про виключення його як батька з актового запису про народження дитини, що надає суду можливість у порядку ст.109 ЦПК України визнати факт її походження не від особи, яка подала позов до суду. З огляду на зазначене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та виключив відомості про батьківство з акту про народження дитини. Факт оспорювання батьківства, з якого стягуються аліменти на користь матері на утримання дитини, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат понесених останнім на правничу допомогу, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, тривалість її розгляду, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, врахувавши, що відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не надано, суд першої інстанції вважав, що заява про відшкодування втрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 7 000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони в шлюбі не перебували, що не заперечується сторонами, а тому додатковому доказування не підлягає.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12 травня 2020 року, виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - (м. Дніпро), актовий запис 362.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу: 4 від 12.09.2023 року, сформованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса), в актовому записі про народження № 362 від 12 травня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про матір - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підстава запису відомостей про батька - заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 12 травня 2020 року, актовий запис містить підписи ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та їх паспортні дані. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст.126 СК України (а.с.219-220).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12 травня 2020 року про державну реєстрацію народження дитини, заява містить підписи ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та їх паспортні дані.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року у справі №336/1130/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.62-64).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.01.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду від 31.10.2023 року у справі №336/1130/23, залишено без змін (а.с.57-61).

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що запис про батька дитини було здійснено на підставі статті 126 СК України. Проте, позивач заперечував факт написання ним заяви від 12 травня 2020 року про державну реєстрацію народження дитини. Водночас ОСОБА_2 його підписи у вказаних документах не спростовано.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а тому відповідно до приписів статті 136 СК України мав право на оспорювання батьківства.

Позивач в обґрунтування своєї позиції заявив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи (а.с.80-84).

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Асауленка І.О. про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Призначено судову молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Проведення експертизи доручено експертам Запорізького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, на час проведення експертизи зупинено провадження у справі, витрати по проведенню експертизи покладено на позивача, роз`яснено учасникам справи положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі (а.с.88-90).

01 листопада 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по вказаній справі надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №СЕ-19/108-24/5884-БД від 24.10.2024 року. В повідомленні зазначено, що зокрема станом на 23.10.2024 року учасники справи не прибули до Запорізького НДЕКЦ МВС (а.с.110-111).

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2024 року відновлено провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.113-115).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Частиною першої статті 2 СК України встановлено, що СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно з частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Змістом частин першої, дев`ятої, десятої статті 7 СК України закріплено загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (стаття 121 СК України).

За змістом положень статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульоване змістом статті 125 СК України.

Відповідно до частини другої вищезгаданої норми, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною п`ятою статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Комплексний аналіз положень статті 136 СК України дає підстави для висновку, що в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Однак у будь-якому разі не можуть бути задоволені вимоги про оспорювання свого батьківства, пред`явлені особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що фактично вона не є батьком цієї дитини.

Вищезгадана норма безпосередньо спрямована на захист законних інтересів дитини, оскільки, за загальним правилом, при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

При вирішенні спорів щодо оспорення батьківства особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, судам необхідно враховувати, що законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом державної реєстрації актів цивільного стану запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо), про що, в свою чергу, зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 10 січня 2024 року

у справі № 332/1618/22 (провадження № 61-14812св23).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у змісті постанови від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Аналогічні висновки щодо застосування норми права викладені також у змісті постанов Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20 (провадження № 61-17337св20), від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивача ОСОБА_2 записаною батьком за його заявою та за заявою з матір`ю дитини. Проте, позивач заперечував факт написання ним заяви від 12 травня 2020 року про державну реєстрацію народження дитини. Водночас ОСОБА_2 його підпис у вказаних документах не спростовано.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

В підготовчому судовому засіданні 15.03.2024 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Асауленко І.О. звернувся до суду із клопотанням про призначення експертизи, в якому просив суд призначити по справі судову молекулярно-генетичну експертизу (а.с.80-87).

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_1 , не з`явилася про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, судову повістку, а також позовну заяву з додатками отримала 25.01.2025 року, що свідчить рекомендованим поштовим повідомленням із трекінг номером 06 9 (а.с.47).

12.02.2024 року надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.49-54).

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання стороною відповідача клопотання представника позивача про призначення у цій справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Отже, питання про призначення експертизи вирішувалося у судовому засіданні за участю позивача та його представника. Сторона відповідача була відсутня, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.85-87).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Асауленко О.І., задоволено, призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Роз`яснено учасникам справи положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі (а.с.88-90).

Відомості про направлення даної ухвали сулу та її отримання ОСОБА_1 , її представником у матеріалах справи відсутні.

16.04.2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання експерта від 05.04.2024 року за вих.№СЕ-19/108-24/5884-БД, відповідно до якого експерт порушує клопотання про забезпечення одночасного прибуття ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , до Запорізького НДЕКЦ МВС в будь-який робочий час, з понеділка до п`ятниці, а саме з 8:00-17:00 з понеділка по четвер та з 8:00-15:45 в п`ятницю, з урахуванням обідньої перерви з 12:00-12:45 год. При собі мати паспорти, свідоцтво про народження дитини та оригінал квитанції, що підтверджує сплату повної вартості проведення експертизи. Також, відповідно до п.74 ст.108 ЦПК України експерт порушує клопотання про надання дозволу на повне знищення об`єктів дослідження. Призначення дати та часу явки вказаних осіб до експертної установи для відбирання біологічних зразків залишив за ініціатором проведення експертизи. Роз`яснено, що у разі незадоволення клопотання експерта в 45 денний термін з дати його направлення, буде складено повідомлення про неможливість проведення судової експертизи та направлене на адресу ініціатора проведення експертизи (а.с.100-101).

16.04.2024 року за вих.№336/12665/23/10877/2024 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя направив рекомендованим поштовим відправленням зокрема ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , клопотання експерта від 05.04.2024 року, про виконання якого просив повідомити суд (а.с.104).

Дана адреса є місце реєстрації ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи сформованого суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздовою Н.С. 05.12.2023 року (а.с.30).

До суду першої інстанції повернувся конверт з рекомендованим поштовим відправленням із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.107), що в розумінні п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є належним врученням судової кореспонденції.

Отже, рекомендований лист суду з повідомленням про необхідність з`явитися до експертної установи направлений судом першої інстанції 16.04.2024 року, ОСОБА_1 не отримала (а.с.107), а тому останній не було відомо, як про призначення у цій справі судової молекулярно-генетичної експертизи, так і про необхідність з`явитися до експертної установи для відібрання зразків для її проведення.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження ухилення відповідача ОСОБА_1 від проведення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, а тому у суду першої інстанції не було законних підстав відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України для визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У зв`язку з чим, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у даній справі була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза на вирішення якої було поставлено наступні питання:

Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ?

Проведення експертизи доручено експертам сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень Запорізького науково - дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України (69068, м. Запоріжжя, вул.Аваліані, 19-А).

Зобов`язано ОСОБА_2 надати необхідні зразки біологічного матеріалу. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити надання експерту необхідних зразків біологічного матеріалу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 . Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи №336/12665/23 (апеляційне провадження №22-ц/807/1917/25).Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Згідно з висновком експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/108-25/26798-БД від 21 січня 2026 року, складеним за наслідками проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на підставі зразків буквального епітелію ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було проведено дослідження, згідно з висновком якого ОСОБА_2 може бути батьком ОСОБА_3 . Ймовірність походження ДНК- профілів від дитини ОСОБА_3 та біологічних батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , становить не менше ніж 99.99999999 % ( т. 2 а.с. 49- 62). Належних доказів на спростовування вказаного висновку позивач не надав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції розглядаючи спір, який вини між сторонами у справі, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не взяв до уваги, що матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від подання експертам матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, тому помилково визнав факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто визнав факт походження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не від позивача ОСОБА_2 , який подав позов до суду, внаслідок чого зробив передчасний та помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про виключення запису про ОСОБА_2 , як батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з актового запису від 12 травня 2020 року № 362, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зобов`язання Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі внести вищезазначені зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , в тому й числі припинення ( звільнення) позивача від сплати аліментів, оскільки висновки суду про звільнення позивача від сплати аліментів, пов`язані саме із фактом оспорювання батьківства позивачем, що є істотною обставиною для звільнення останнього від їх сплати.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідно до п.п. б),в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови апеляційного суду повинна містити висновки суду нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені ОСОБА_2 за правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 7000, 00 грн, судові витрати ОСОБА_1 у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1610 гривень 40 копійок підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Дьякової Тетяни Вікторівни - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2025 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1610 гривень 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 березня 2026 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кухар С.В. Поляков О.З.