Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/827/25
Провадження № 2-др/499/6/26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

додаткове

11 березня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Тимчука Руслана Миколайовича за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши в селищі Іванівка Березівського району Одеської області заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 499/827/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебувала цивільна справа № 499/827/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини.

02.03.2026 року Іванівський районний суд Одеської області ухвалив рішення, яким було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини.

03.03.2026 сторона позивача подали заяву про ухвалення додаткового рішення та просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Відповідно до частини третьої ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

За таких обставин та враховуючи, що відповідно до ч. 3,4 ст. 270 ЦПК України присутність сторін у судовому засіданні при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення не є обов`язковою, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. Дослідивши зміст заяви та додані документи, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з резолютивної частини вищевказаного рішення, судом не було вирішено питання понесених судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Сторона позивач відповідно до договору №25072507 від 25.07.2025, фактично понесла витрати у розмірі 15000 грн., що підтверджується копією відповідного договору та акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.07.2025. Копією договору про співробітництво у сфері надання правової допомоги/юридичних послуг №01012405-с від 01.01.2025, укладеного між «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ» (ТОВ «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ 24») в особі директора Дзісь М.Р. та адвокатом Ільїчовим С.Д., а також додатком до договору від 25.07.2025 підтверджуються повноваження адвоката на здійснення представництва інтересів клієнтів, які звертаються до Центра, в тому числі і позивача ОСОБА_2 .

У справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Разом з цим, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 відступила від висновку щодо застосування положень ст.126 ГПК України, ст.137 ЦПК України та ст.134 КАС України, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, про необхідність надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №911/4242/15, зазначив, що у суду відсутні підстави самостійно надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.

Оскільки, 02 березня 2026 року судом не розглядалося питання щодо судових витрат, а саме витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, тому, відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України це є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи ту обставину, що від моменту укладення договору №25072507/07 від 28.07.2025 адвокатом Ільїчовим С.Д. було надано такі послуги: аналіз документів клієнта, комунікація з клієнтом, здійснено підготовку усіх процесуальних документів для подачі до суду, представництво позивача під час розгляду справи судом, усі складові від моменту укладення договору до моменту подачі позову до суду займають тривалий час, оскільки процес підготовки складається не лише з написання тексту позовної заяви, а включає в себе також друкування документів та додатків, їх впорядкування в онлайн редакторі, внесення та завантаження тексту та додатків в підсистему «Електронний суд», тому суд погоджується, що розмір визначеного в укладеному договорі гонорару відповідає реальності наданих позивачу адвокатських послуг та так як позов задоволено повністю, тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.133,137,141,270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву Ільїчова Сергія Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 499/827/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини- задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 499/827/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Іванівський районний суд Одеської області. Учасник справи, якому рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяРуслан ТИМЧУК