Справа № 206/3502/20
Провадження № 6/175/69/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Войтуха О.М.,

з участю секретаря Радонського М.М.,

за участю:

приватного виконавця: Лисенко Ю.О.

представника боржника: Головашич Ю.О.

стягувача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2026 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника чи іншого володіння боржника- фізичної особи ОСОБА_2 .

Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю. О. перебуває виконавче провадження №77790616 з примусового виконання виконавчого листа Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, виданого 05 листопада 2024 року на примусове виконання рішення по справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частини квартири в розмірі 1 756 095, 60 грн.

Оскільки вимоги приватного виконавця були залишені боржником без відповідного реагування, то приватний виконавець в межах наданих законом повноважень, звернувся до суду з поданням щодо вирішення питання про надання дозволу на примусове проникнення до земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна боржника, що має виключну процесуальну мету забезпечення доступу до об`єкта для проведення виконавчих дій, зокрема огляду ділянки, визначення типу будівлі та опису майна боржника, як рухомого так і не рухомого майна.

В судове засідання заявник приватний виконавець Лисенко Ю.О. з`явився, просив задовільнити подання.

Стягувач ОСОБА_1 з`явилася в судове засідання та просила суд задовольнити подання приватного виконавця.

Представник боржника адвокат Головашич Ю.О. з`явилася в судове засідання, надала заперечення проти задоволення подання приватного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю. О. перебуває виконавче провадження №77790616 з примусового виконання виконавчого листа Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська , виданого 05 листопада 2024 року на примусове виконання рішення по справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частини квартири в розмірі 1 756 095, 60 грн. Стягнення з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 510 грн.

Боржнику копія постанови від 10 квітня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 77790616 була направлена на виконання рекомендованим листом, за адресою, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження №77790616 від 10 квітня 2025 року боржника зобов`язано протягом 5 робочих днів подати до приватного виконавця декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідома неправдивих відомостей.

07 травня 2025 року на адресу приватного виконавця від представника боржника ОСОБА_2 адвоката Головашич Ю.О. надійшла заява від 06 травня 2025 року про надання копій відповідних документів виконавчого провадження № 77790616. Приватним виконавцем надано інформацію та направлено на адресу представника боржника копії запитуваних постанов.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, 10 квітня 2025 року на підставах, у спосіб встановлений Законом №1404-VIII, приватним виконавцем у виконавчому провадженні 77790616, зокрема, винесено постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника.

З метою перевірки майнового стану боржника, а також отримання іншої інформації про боржника, необхідної для примусового виконання рішення суду, 10 квітня 2025 року приватним виконавцем було сформовано та направлено відповідні запити до:

?ДПСУ про РНОКПП або серію (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або доходів, та розміри утриманого податку з доходів;

?ДПСУ про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців;

?Надавачів фінансових послуг на отримання інформації, то становить банківську таємницю (щодо відкритих рахунків та залишку коштів на них);

?ПФУ про осіб-боржників;

?МВСУ щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів;

?Територіального сервісного центру-1242 МВС у Дніпропетровській області;

?ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області;

?Державної служби морського та річкового транспорту України;

?ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області;

?ПСМУ Державної служби з питань праці;

?Державної міграційної служби України;

?КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», а також отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Приватним виконавцем зазначено, що згідно з інформацією отриманої від надавачів фінансових послуг, в банківських установах боржників відкрито 10 (десять) розрахункових рахунків, однак залишок коштів наявний лише на одному рахунку та становить 0,36 доларів США. На інших рахунках кошти відсутні.

Згідно з даними МВС України в Дніпропетровській області за боржником ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровані транспортні засоби:

легковий автомобіль марка SМАRТ, модель СОUРЕ, реєстраційний номер НОМЕР_2 | VIN/номер шасі (кузова. рами) НОМЕР_3 , колір СИНІЙ, рік виробництва 2003;

легковий автомобіль марка ВМW, модель 535I, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , колір СИНІЙ, рік виробництва 2015.

Постановою приватного виконавця від 10 квітня 2025 зазначені транспортні засоби оголошено в розшук. Відповідно до вимог частини третьої статті 36 Закону №1404-VII постанова про розшук майна боржника від 10 квітня 2025 направлена на виконання до органів Національної поліції України.

Станом на 15 січня 2026 розшук зареєстрованих за боржником транспортних засобів не виконано.

Відповідно до інформаційних довідок від 10 квітня 2025 року, 12 травня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником зареєстровано право власності на 29 житлових та нежитлових об`єктів нерухомого майна. Двадцять шість з двадцяти дев`яти об`єктів нерухомого майна боржника розташовані у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Однак, на всі зареєстровані за боржником об`єкти нерухомого майна (у кількості п`яти одиниць), розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ухвалою слідчого судді Солом`ямського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року у справі №760/15429/20, провадження №1-кс/760/5168/20, в рамках кримінального провадження №0004473 накладено арешт, оголошено заборону на відчуження та розпорядження цим, майном. Отже, як зазначає виконавець, звернути стягнення на зазначені об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , на сьогодні неможливо.

На праві спільної часткової власності боржнику належать 5/6 частки земельної ділянки плошею 0.4 га та 5/12 частки житлового будинку загальна площа 85 кв.м., житлова площа 59 кв.м.. розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно інформації, що надійшла виконавцю з КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що боржнику, на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 1997 року на праві власності належить трикімнатна квартира, загальна площа 64.2 кв.м, житлова площа 37.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , що зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу 339п за реєстровим №31. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація про зазначений об`єкт нерухомого майна відсутня.

Разом з цим за інформацією Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади виконанні Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, отриманою на запит приватного виконавця, за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровано 4 (чотири) особи, у тому числі малолітня дитина - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено приватним виконавцем Лисаковим Ю. О., що виходячи з принципу розумної обачності, питання щодо звернення стягнення на житлову квартиру, право користування якою має малолітня (неповнолітня) дитина, має розглядатися у випадку відсутності іншого майна, належного боржнику, зокрема нежитлової нерухомості, земельних ділянок тощо.

Також боржнику на праві приватної власності належать дві квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 .

Встановлено, що 14 травня 2025 року на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява представника боржника - ОСОБА_4 від 12 травня 2025 року з проханням скасувати постанову про арешт майна боржника та постанову про розшук майна боржника від 10 квітня 2025 року, а також вчинити дії щодо накладення арешту та звернути стягнення на нежитлові приміщення підвалу №11,11а,12,13,13а,14,15,16,17,17а,17б,23,24,18,18а, 18б,18в, 22,22а, 22б,22в, 22г-в житловому будинку «літ. А-5» загальною площею 173, 4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами розгляду заяви представника боржника приватним виконавцем прийнято рішення звернути стягнення на зазначені у заяві об`єкти нерухомого майна, а також інші нежитлові об`єкти нерухомого майна, розташовані в будинку за тією самою адресою: АДРЕСА_2 .

05 серпня 2025 року суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання надано звіти про оцінку вартості описаного та арештованого майна боржника, а також висновки про вартість оцінюваного майна. В порядку статті 57, 28 Закону №1404-VIII поштовим відправленням на адреси сторін виконавчого провадження направлено повідомлення про результати оцінки майна боржника, а саме нежитлових приміщень чотирьох об`єктів нерухомого майна за реєстраційними номерами: 101; 101; 101;2 01 в житловому будинку літ. «А-5», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

По всім чотирьом об`єктам нерухомого майна, переданим на реалізацію, електронні аукціони (торги) призначалися тричі: 08 вересня 2025 року, 29 вересня 2025 року, 20 жовтня 2025 року. Однак, переданий на реалізацію об`єкт нерухомого майна не було реалізовано, оскільки жодні торги не відбулися через відсутність допущених (зареєстрованих) учасників.

Згідно інформації, отриманої приватним виконавцем на запит до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, у боржника ОСОБА_5 перебуває у власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,155 га, кадастровий номер :05:010:0042, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

10 листопада 2025 року приватним виконавцем здійснений виїзд за адресою розташування майна боржника, ОСОБА_2 , а саме земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :05:010:0042, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7 . Відповідно до акту від 10 листопада 2025 року, складеного приватним виконавцем, встановлено, що на даній земельній ділянці розташована будівля, територія земельної ділянки огороджена парканом. Вхідні двері не відчинені у зв`язку з чим перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим.

Проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язковості виконання рішень є також засадою (основним принципом) виконавчого провадження (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин першої, третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункти 4, 13, частини третьої статті 18 Закону "Про виконавче провадження").

За змістом положень частини першої статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій. Згідно статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України також передбачено право на недоторканність житла, у частинах першій, другій якої зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно частини першої статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення до житла чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення до житла боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, а боржник свідомо ухиляється від вимоги виконавця, а також від виконання судового рішення, і проникнення до житла чи іншого володіння особи залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення. Для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ю.О.Лисенком не надано доказів перешкоджання боржником вільному доступу до його володіння, оскільки вихід за місцезнаходженням майна (Дніпропетровська область, с. Новоолександрівка, провулок Рубіновий, буд. 44) здійснювався один раз, про що свідчить копія Акту приватного виконавця від 10 листопада 2025 року, без належного повідомлення боржника про необхідність надання доступу приватному виконавцю до такого майна.

Акт приватного виконавця від 10 листопада 2025 року про відсутність боржника за адресою розташування майна за відсутності доказів того, що боржник (або його уповноважений представник) був повідомлений про дату, час та місце проведення виконавчих дій та мав знаходитись за вказаною адресою у визначений виконавцем час, не є доказом ухилення боржника від виконання судового рішення та перешкоджання встановленню виконавцем належного боржникові майна.

Виконавцем також не доведено, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій (зокрема, щодо примусової реалізації житлових приміщень, право власності на які вже зареєстровані за боржником у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла боржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 258-261, 439 ЦПК України, ст. ст. 18, 19, 48, 57 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

Постановив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про надання дозволу на примусове проникнення на територію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,155 га, кадастровий номер :05:010:0042, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та до розташованої на ній будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник провадження, якому ухвала суду не була вручена в день її постановлення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії вказаної ухвали.

Суддя О. М. Войтух