ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/891/22
Номер провадження 22-ц/818/354/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2025 року в складі судді Карімова І.В. по справі № 636/891/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області про визнання неправомірним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області про визнання неправомірним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 10 листопада 2021 року працює у КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області на посаді оператора котельні господарсько-обслуговувального підрозділу.

28 січня 2021 року їй було вручено Повідомлення №1 за підписом директора підприємства В. Грушка про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому було зазначено, що з 31 січня 2022 року на період дії карантину щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників даного закладу охорони здоров`я з посиланням на наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункт 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, просили до 01 лютого 2022 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання профілактичних щеплень. Попередили, що у випадку ненадання цих документів 01 лютого 2022 року її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, і цей період не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, а також стажу, що дає право на щорічну відпустку.

Вказала, що 01 лютого 2022 року їй було надано для ознайомлення наказ №122 «Про проведення щеплення ОСОБА_2 », на підставі якого вона відсторонена від роботи з 01 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від 28 січня 2022 року; акт про відмову ОСОБА_3 надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення).

Не погоджуючись із цим наказом, вона вважає, що відповідачем порушено її конституційне право на працю. Складений акт не містить дати, зазначена в ньому відмова взагалі не відбувалася, з актом її не ознайомили. Цей акт було складено у паперовій формі лише після того, як її представник просив надати йому на запит його копію. Законодавством України не передбачено відсторонення працівника від роботи з причини відсутності у нього щеплення від СОVID-19. Крім того, її відсторонення від роботи здійснено всупереч вимогам статей 7, 12 та 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення».

У заяві про зміну позовних вимог від 15 грудня 2022 року ОСОБА_1 вказала, що 08 квітня 2022 року вона була звільнена із займаної посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, а також посилалась на втрату чинності розпорядчих актів щодо відсторонення від роботи невакцинованих від СОVID-19 працівників. Зазначала, що наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, що набрав чинності з 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні.

Просила визнати неправомірним та скасувати наказ КНП «Чугуївська центральна лікарня імені М.І, Кононенка» № 122 від 01 лютого 2022 року «Про проведення щеплення Галини Холіної» та стягнути на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у розмірі 15 884,34 грн та судовий збір в розмірі 1844,80 грн.

06 червня 2023 року КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області надало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначив, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи наказом №122 від 01 лютого 2022 року відповідало вимогам ст. 46 КЗпП України, Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153, до якого увійшли, зокрема працівники закладів охорони здоров`я державної та комунальної власності, комунальних підприємств, установ та організацій, та постанові КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096, якою доповнено постанову КМУ № 1236, відповідно до яких керівникам підприємств, установ та організацій доручено: забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України. За весь період відсторонення від роботи позивачка до відповідача не зверталась, пояснень своєї відсутності до відділу кадрів не надавала.

11 червня 2023 року представник позивачки надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що робоче місце позивачки - «котельня», є відокремленим приміщенням, в якому при виконанні своїх обов`язків вона знаходилась сама, не мала соціальних контактів на робочому місці; умови праці, у яких перебувала позивачка, ніяким чином не збільшували вірогідність зараження СОVID-19.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2025 року, в якому ухвалою суду від 08 квітня 2025 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області за № 122 від 01 лютого 2022 року «Про проведення щеплення Галини Холіної», стягнуто з КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного відсторонення від роботи за період з 01 лютого 2022 року по 07 квітня 2022 року включно в розмірі 15 884,34 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області в дохід держави 992,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскаржуваний наказ від 01 лютого 2022 року, яким ОСОБА_1 відсторонено від роботи, не містить обґрунтування підстав застосування до позивачки найбільш обтяжливого заходу втручання в її права у виді відсторонення від роботи та неможливості досягнути мети застосуванням менш суворих заходів. Втручання відповідача у право позивачки на працю, охорону здоров`я, не є правомірним, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На вказане судове рішення 23 квітня 2025 року КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області через суд першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» є комунальним закладом охорони здоров`я, тому виконання вимог Постанов КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096 та № 1236 є обов`язковим. Крім того, вірусне навантаження на медичних працівників значно вище, ніж в інших державних структурах. Судом не враховано, що ОСОБА_1 при виконанні своїх функціональних повноважень по обслуговуванню опалювальної системи котельні взаємодіяла з іншими працівниками лікарні, а саме перед початком роботи та після закінчення зміни здавала робоче місце іншому працівнику, що підтверджується журналом перевірки технічного стану котла АОГВ-50Т в котельній № 2. Для того щоб потрапити до котельні потрібно було пройти через двір, де час від часу знаходився медичний персонал та хворі. ОСОБА_1 має проходити навчання та перевірку знань разом з іншими працівниками закладу. ОСОБА_1 працювала в закладі охорони здоров`я, працівники якого щоденно надавали необхідну медичну допомогу хворим, у тому числі на COVID-19, а тому всі працівники закладу потенційно могли бути носіями інфекції. Заклад не мав можливості перевести позивачку на дистанційну чи надомну роботу, оскільки вона як оператор котельні повинна була упродовж зміни контролювати усі робочі процеси по роботі котла при опалюванні структурного підрозділу. Судом не було застосовано ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

06 серпня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Янковським В.В. через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні. Відзив мотивовано тим, що апелянтом пропущений строк на подання апеляційної скарги, не надано її копій. Відповідачем не надано достовірних доказів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні позивачки від роботи у зв`язку з тим, що вона могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників лікарні. Місцем роботи ОСОБА_1 є котельня АДРЕСА_1 , тобто, окреме приміщення, що відокремлене від КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка», що розташоване за адресою: вул. Гвардійська, 52 у місті Чугуєві. Згідно наданого відповідачем журналу перевірки технічного стану котла АОГВ-50Т («МАЯК») в котельній №2 ОСОБА_1 за своїми професійними обов`язками не мала на робочому місці поширених контактів з іншими працівниками відповідача, тому не могла спричинити поширення серед них коронавірусної інфекції. При здачі робочого місця позивачка контактувала лише з двома працівниками, які займали також посаду оператора котельні і при виконанні своїх посадових обов`язків не контактували із іншими працівниками та хворими. Котельня розташована на протилежному боці відносно головного входу лікарні та є окремим приміщенням. Медичний персонал та хворі у зимовий період за наявності низької температури та карантину, викликаного вірусом COVID-19, не знаходились біля котельної. Умови під час потрапляння позивачки на своє робоче місце ніяким чином не збільшували вірогідність зараження COVID-19. Перевірка знань позивачки була проведена у вересні 2021 року, і вкладиш до її посвідчення мав дійсність до кінця опалювального сезону 2021-2022 року. Наказом відповідача №32-ОС від 08 квітня 2022 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв`язку з закінченням опалювального сезону на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

В судове засідання апеляційного суду сторни-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримала 19 липня 2025 року поштою (а.с. 202).

КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» отримало 09 липня 2025 року в електронному кабінеті (а.с. 199).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії наказу КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області № 93-ОС від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 прийнято на посаду оператора котельні господарсько-обслуговувального підрозділу з 10 листопада 2021 року, тимчасово, на період опалювального сезону з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 22).

28 січня 2021 року ОСОБА_1 було вручено Повідомлення №1 за підписом директора КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області В. Грушка про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому було зазначено, що з 31 січня 2022 року на період дії карантину, установленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників даного закладу охорони здоров`я. З посиланням на наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункт 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236, просили до 01 лютого 2022 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання профілактичних щеплень. Попереджено, що у випадку ненадання цих документів 01 лютого 2022 року її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Також проінформовано, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за неї страховий внесок. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку (а.с. 85).

01 лютого 2022 року працівниками КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» складено акт про відмову ОСОБА_4 надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с. 23, 84).

Відповідно до наказу директора КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області В. Грушка №122 від 01 лютого 2022 року на підставі ст.46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ, наказу МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153, пункту 41-6 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236, ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 01 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від 28 січня 2022 року; акт про відмову ОСОБА_3 надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с. 18, 86).

Зазначений наказ ОСОБА_1 отримала 01 лютого 2022 року, про що надала відповідну розписку, в якій вказала, що медичні працівники не гарантують позитивний результат після вакцинації, тому відмовляється (а.с. 87).

08 квітня 2022 року наказом № 32-ос ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у зв`язку з закінченням опалювального сезону на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 45-46).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон № 1645-ІІІ) передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього Переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. У подальшому до вказаного Переліку вносились зміни, зокрема, згідно з наказом МОЗ № 2664 від 30 листопада 2021 року до Переліку увійшли також працівники закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності (пункт 8). Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380 дію вказаного Переліку зупинено до завершення воєнного стану в Україні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та в Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженій наказом МОЗ України від 14 квітня 1995 року № 66 (далі - Інструкція № 66).

Положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Норми законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що при вирішенні питання про правомірність відсторонення працівника від роботи у зв`язку з відсутністю профілактичного щеплення проти COVID-19 слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення особи від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

В кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи слід виходити не тільки з Переліку № 2153, а й з оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 191/4364/21 (провадження 14-172цс23).

Якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19.)

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Встановивши, що ОСОБА_1 з 10 листопада 2021 року працювала на посаді оператора котельні господарсько-обслуговувального підрозділу КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка»; займала цю посаду тимчасово - на період опалювального сезону; її робоче місце котельня, що розташована в окремій будівлі від лікарні; за місцем роботи вона не мала великої кількості соціальних контактів лише ще з двома іншими операторами котельні при здачі зміни, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсторонення позивачки від роботи за відсутності щеплення від COVID-19 не було законним і пропорційним заходом втручання у її права.

Застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з багатьма іншими людьми.

При цьому матеріали справи не містять посадової інструкції оператора котельні господарсько-обслуговувального підрозділу КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка», з якої б вбачалось, що працівнику необхідні значні прямі соціальні контакти на робочому місці.

Відповідач не обґрунтовував необхідність відсторонення ОСОБА_1 тим, що вона, виконуючи обов`язки за посадою, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, як позбавлення заробітку.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач не довів, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду оператора котельні, могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників лікарні.

Отже, фактично ОСОБА_1 відсторонено від роботи та позбавлено заробітку лише тому, що вона працювала у закладі охорони здоров`я, всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19, тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним. Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу відповідача, яким відсторонено ОСОБА_1 від роботи, та стягнення на її користь середнього заробітку за час відсторонення.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 217/116/22 (провадження № 61-12582св23), від 04 червня 2025 року у справі № 756/1749/22 (провадження № 61-11802св24), від 26 січня 2026 року у справі № 215/8417/21 (провадження № 61-10839св25).

Доводи апеляційної скарги КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» про те, що ОСОБА_1 при виконанні своїх функціональних повноважень по обслуговуванню опалювальної системи котельні взаємодіяла з іншими працівниками лікарні, а саме перед початком роботи та після закінчення зміни здавала робоче місце іншому працівнику, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки таких працівників було лише двоє: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується журналом перевірки технічного стану котла АОГВ-50Т в котельній № 2 (а.с. 124-128) та свідчить про обмежене коло соціальних контактів позивачки на робочому місці.

Посилання КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» на те, що позивачці аби дістатися свого робочого місця потрібно було пройти через двір, де час від часу знаходився медичний персонал та хворі, колегія суддів відхиляє, адже з огляду на холодну пору року і введені карантинні заходи, це не свідчить про наявність у позивачки великої кількості контактів з працівниками лікарні та пацієнтами.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 мала проходити навчання у відповідному колективі, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки з наданих відповідачем документів вбачається, що таке навчання і перевірка знань пройдені позивачкою ще у вересні 2021 року (а.с. 129, 133), та доказів необхідності повторного проходження нею навчання до кінця опалювального періоду матеріали справи не містять.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи.

Доводів щодо незгоди з сумою визначеної судом середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу відсторонення до звільнення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, що підлягає стягненню на користь позивачки, апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на пропуск відповідачем строку на подання апеляційної скарги колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки рішення суду ухвалено 27 березня 2025 року, його повний текст складено 06 квітня 2025 року, а апеляційну скаргу КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» подано і зареєстровано 23 квітня 2025 року, тобто у межах передбаченого ст. 354 ЦПК України 30-денного строку.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З огляду на те, що апеляційну скаргу КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І. Кононенка» Чугуївської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук