ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/143/26 Справа № 185/9592/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Городничої В.С., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року та на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство Оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 третя особа: Міністерство Оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Позов мотивовано тим, що починаючи з серпня 2014 року і до моменту смерті ОСОБА_5 вони проживали з ним однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У зв`язку з тим, що встановлення даного факту можливо лише в судовому порядку, вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

За час спільного проживання вони були справжньою сім?єю, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя, разом виховували та утримували доньку позивачки ОСОБА_6 , яка вважала ОСОБА_5 своїм батьком, а ОСОБА_5 вважав ОСОБА_7 своєю донькою. Весь цей час вони проводили разом, мали спільний відпочинок та вели спільне господарство. Неодноразово подорожували на відпочинок, найчастіше до м.Одеса, разом проводили увесь час. Під час проживання ними спільно було накопичено грошові кошти та 14.04.2017 року придбано мотоцикл марки «SOUL ZSS109F», 2015 року випуску, об?єм двигуна - 109 см.куб., VIN-код НОМЕР_1 . За спільною домовленістю подружжя мотоцикл було зареєстровано на ім?я ОСОБА_5 , оскільки керував він особисто.

Після початку широкомасштабної військової агресії РФ 24.02.2022 року м.Попасна Луганської області опинилось в епіцентрі бойових дій. Мешканці міста почали масово покидати свої домівки та під масивними артилерійськими та авіаційними обстрілами намагались виїхати з м.Попасної.

Позивачка з донькою була евакуйована до м.Дніпро, де влаштувалася на проживання у гуртожиток за адресою : АДРЕСА_1 , де мешкає по теперішній час. ОСОБА_5 також у березні 2022 р. приїхав до сім?ї, і вони спільно займали дві кімнати - N? 313 та N?314. ОСОБА_8 також проживав з ними, але ще повертався до м.Попасна, звідки на початку квітня 2022 року вивіз своїх батьків (відповідачів) до с. Лисянка Звенигородського району Черкаської області, де мешкав рідний брат його батька - ОСОБА_9 . Батьки оселилися в приватному будинку за адресою : АДРЕСА_2 перейменована відповідно Розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 18.05.2016р. N? 245 «Про перейменування об?єктів топоніміки Черкаської області») будинок N? 5б, який належить рідному брату відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 .

29.04.2022 року автобус, яким керував ОСОБА_5 потрапив під обстріл, а сам він був взятий в полон російськими солдатами. ОСОБА_5 вивезли до окупованого м.Первомайськ Луганської області, де він перебував два місяці.

Весь час перебування ОСОБА_5 в полоні позивачка намагалася його врятувати, зверталася до органів державної влади, засобів масової інформації, писала в соціальних мережах, тощо. Донька позивачки, Варвара також публікувала відео-звернення з проханням відпустити її тата. Крім того, позивачка через знайомих передавала ОСОБА_8 мобільний телефон, гроші в сумі 1500 доларів США, щоб він зміг повернутися до України.

Батьки ОСОБА_5 (відповідачі) активної участі у звільненні сина не брали. Про перебіг подій дізнавалися від ОСОБА_4 по телефону. Юлію вони називали цивільною дружиною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 виконуючи обов?язки військової служби по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації проти України загинув внаслідок артилерійського обстрілу поблизу населеного пункту Новоселівське Сватівського району Луганської області.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено та ухвалено: встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_2 виконуючи обов`язки військової служби по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації проти України загинув внаслідок артилерійського обстрілу поблизу населеного пункту Новоселівське Сватівського району Луганської області, починаючи з серпня 2014 року і до моменту смерті ОСОБА_5 . Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на корить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на судовий збір в сумі 605.60 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на корить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на судовий збір в сумі 605.60 гривень.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду та додаткове рішення скасувати з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 зареєстрована АДРЕСА_3 з 13.07.2002 року, а відповідно до довідки від 28.03.2022 року №1203-500051740 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи ОСОБА_4 зареєстровано місце проживання/перебування АДРЕСА_4 (Т.1 а.с. 12,13).

Відповідно до довідки від 25.12.2023 року №1203-500375838 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи ОСОБА_5 зареєстровано місце проживання його: АДРЕСА_5 , а після переміщення зареєстровано місце проживання/перебування АДРЕСА_6 (Т.1 а.с. 16).

Згідно платіжних інструкцій ОСОБА_5 перераховував ОСОБА_4 з липня 2020 року по лютий 2024 року грошові кошти, призначення платежу зазначено переказ власних коштів (Т.1 а.с. 22-56).

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) №3 від 28.01.2023 року, №88 від 20.04.2023 року, №115 від 17.05.2023 року, №142 від 13.06. 2023 року, №199 від 08.08.2023 року, №68 від 07.03.2024 року №81 від 20.03.2024 року ОСОБА_5 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 на різних посадах та виконував обов`язки військової служи із захисту України від збройної агресії російської федерації (Т.1 а.с. 93-99).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) №129 від 06.05.2024 року молодший сержант ОСОБА_5 , стрілець-помічник гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_7 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_6 вважати безвісті зниклим під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новоселівське, Сватівського району, Луганської області, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) молодший сержант ОСОБА_5 , який рахувався безвісті зниклим, вважати таким, що отримав поранення не сумісні з життям в районі виконання бойових завдань поблизу н.п. Новоселівське, Сватівського району Луганської області (Т.1 а.с. 100-101).

Як вбачається наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 09.06.2024 року молодший сержант ОСОБА_5 похований 15.052024 року на кладовищі с. Лисянка Звенигородського району Черкаської області, поховала мати: ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 102).

Відповідно до відомостей в соціально-демографічних даних, які заповнив ОСОБА_5 18.06.2023 року., останній зазначив ОСОБА_4 як свою дружину (Т.1 а.с.103).

Також встановлено, що ОСОБА_5 , за життя, належали транспортні засоби та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів: транспортний засіб SOUL ZSS109F, 2015 року випуску та транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», 2007 року випуску (Т.1 а.с. 105, 106).

В судовому засіданні суду першої інстанції сторони підтвердили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах, під час проживання у АДРЕСА_1 .

А відповідно до Акту встановлення факту проживання від 16.07.2024 року, підписаного завідувачем гуртожитку КЗВО «ДАНО» ДОР та сусідами і проректором КЗВО «ДАНО» ДОР, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з донькою проживали в кімнатах 313, НОМЕР_8 в гуртожитку за адресою, АДРЕСА_1 , починаючи з березня 2022 року до 04.05.2024 року, весь зазначений час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешкали однією сім`єю, вели спільний побут мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спільно сплачували комунальні послуги і спільно брали участь в утриманні житла, купували майно для спільного користування житлом, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, разом виховували доньку ОСОБА_6 .

Також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в будь-яких інших шлюбних відносинах не перебували.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки пов`язаний з її правом на отримання одноразової грошової допомоги, яке передбачене Законом №2011 -XII, рішення суду необхідно їй для подання документів до відповідних органів з метою призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця, а також між позивачкою та ОСОБА_10 склалися сімейні відносини, які притаманні подружжю, вони проживали разом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки один до одного та виховання дитини, мали спільний бюджет та витрати, спільне харчування, спільно вирішували питання, пов`язані з побутом, брали участь в утриманні житла і займались його благоустроєм, піклувалися один за одним і надавали взаємну допомогу, що носило постійний та систематичний характер, тобто, протягом усього часу їхнього спільного проживання зберігались відносини, які притаманні саме подружжю і вони проживали однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями частини першої статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною четвертою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до числа близьких родичів віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів. Виникнення і реалізація цих прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі

№ 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі

№ 694/1540/20).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно проживали з березня 2022 року, проте доказів проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року у їх сукупності позивачкою надано не було.

Крім того, транспортні засоби, що купувалися, були зареєстровані за ОСОБА_5 14.04.2017 року та 03.03.2023 року та доказів, що траспортні засоби були придбані за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду надано не було, а що стосується грошових переказів, які здійснював ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 з липня 2020 року по лютий 2024 року, то вказані обставини не можуть бути безумовною підставою для задоволення вказаних позовних вимог.

Проте суд першої інстанції на вказане вище уваги не звернув.

Також встановлено, що ОСОБА_5 приймав участь в Антитерористичній операції у 2016 році, а після початку широкомасштабного вторгнення російських військ на територію України, останній займався волонтерською діяльністю, вивозив людей з районів ведення бойових дій, також перебував у полоні ворожих військ, а після повернення з полону був призваний на військову службу до Збройних Сил України, а в подальшому загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ворожого артилерійського обстрілу.

У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу балансу вірогідностей дійшов загалом висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 , а тому позовні вимоги є недоведеними.

Щодо додаткового рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої?статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у?постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17 (361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, то додаткову постанову цього суду також слід скасувати.

Додаткове рішення не може існувати окремо від первісного (основного) рішення та у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі № 910/20089/17, від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20).

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалене у порядку ст. 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року у цій справі з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року також слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство Оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 24 лютого 2026 року.

Повний текст постанови виготовлено 05 березня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

О.В. Свистунова