Провадження № 4-с/643/7/26
УХВАЛА

02.03.2026 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Штонди В.С.,

скаржника: ОСОБА_1 ,

представника боржника: ОСОБА_2 ,

державного виконавця: Єнікеєвої М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за скаргою ОСОБА_1

на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної

виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна

про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час

вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі скаржник) звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У поданій скарзі скаржник просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділудержавної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єнікеєвої Марини Булатівни від 20.06.2025 про закінчення виконавчого провадження № 78401344;

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єнікеєву Марину Булатівну продовжити (відновити) виконавче провадження № 78401344 та вжити всіх необхідних заходів для виконання рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24;

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести перевірку наявних у штатному розписі посад старшого викладача Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, на які може бути поновлена ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Харківський національний університет ім. В.Н. Каразіна поновити ОСОБА_1 на такій посаді або ввести до штатного розпису посаду(и) старшого викладача Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, на якій може бути поновлена ОСОБА_1 відповідно до її спеціальності та кваліфікації без погіршення умов оплати праці, запропонувати їй конкретно цю посаду(и) у окремому документі з підписом посадової особи та забезпечити їй фактичний допуск до роботи та до трудових функцій з метою виконання фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого викладача Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна у повному обсязі задля виконання рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 в частині його негайного виконання.

Обґрунтовуючи подану скаргу скаржник посилається на те, що рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 його було поновлено на роботі і рішення в цій частині допущено до негайного виконання. Проте, виконання рішення суду в частині поновлення на роботі не відбулося, фактично скаржника не було залучено до трудового процесу, не допущено до трудової діяльності не з його вини, а отже повного фактичного поновлення трудового статусу скаржника не відбулося. Однак незважаючи на це державним виконавцем було прийнято оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Представник боржника проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна добросовісно та у належний спосіб виконано рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 в частині, допущеній до негайного виконання, а саме видано наказ від 08.05.2025 № 0104-2/902 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » яким поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого викладача Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна з 18.09.2024, а відтак постанова про закінчення виконавчого провадження № 78401344 від 20.06.2025 державного виконавця Шевченківського відділу виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Єнікеєвої Марини Булатівни є законною та виданою відповідно до п. 9 ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі виконано боржником, у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи та розглянувши подану скаргу, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого викладача Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна з 18.09.2024, і рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання.

08.05.2025 Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна видано наказ № 0104-2/902, яким на виконання рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого викладача Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна з 18.09.2024.

Також вказаним наказом вирішено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць у розмірі 13 270,79 грн, вважати ОСОБА_1 такою, що стала до роботи з дати видання наказу 08.05.2025.

Копія означеного наказу була неодноразово направлена скаржнику як засобами поштового зв`язку, так і месенджері «Viber».

18.06.2025 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єнікеєвою М.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78401344 з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

20.06.2025 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єнікеєвою М.Б. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 78401344 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду було виконано до надходження виконавчого документа на примусове виконання.

Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2026 у справі № 761/23289/21.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що боржником було вчинено необхідні дії для виконання рішення суду в частині поновлення скаржника на роботі, а відтак державним виконавцем було правомірно винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, 08.05.2025 боржником було видано наказ № 0104-2/903, яким оголошено ОСОБА_1 , старшому викладачу, простій не з вини працівника у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Скаржник зазначає, що державний виконавець не здійснив належної перевірки фактичного виконання рішення суду, зокрема не встановив: на яку саме посаду та до якого структурного підрозділу університету його було поновлено, чи було введено відповідну посаду до штатного розпису, а також чи відбулося поновлення на рівнозначній посаді та на тих самих умовах праці, що існували до звільнення скаржника.

Оцінюючи наведені доводи, суд виходить з такого.

Як зазначалось судом вище, положеннями статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець чітко визначив юридичний критерій виконання рішення про поновлення на роботі видання роботодавцем відповідного наказу про поновлення працівника на посаді, який відновлює трудові правовідносини між сторонами.

Зі змісту наведених норм убачається, що під час виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі державний виконавець перевіряє насамперед наявність розпорядчого акта роботодавця, яким працівника поновлено на роботі, оскільки саме з моменту видання такого акта закон пов`язує факт виконання відповідного судового рішення.

Водночас повноваження державного виконавця визначаються виключно Законом України «Про виконавче провадження» та не передбачають здійснення правової оцінки внутрішніх організаційно-штатних рішень роботодавця або перевірки відповідності умов праці працівника тим умовам, які існували до його звільнення.

Питання щодо того, у якому саме структурному підрозділі роботодавця працівник виконує трудові функції, яким чином сформовано штатний розпис, чи введено окрему штатну одиницю та чи відповідають умови праці тим, що існували до звільнення, належать до сфери трудових правовідносин між працівником та роботодавцем і можуть бути предметом вирішення у порядку розгляду трудового спору.

Натомість у межах виконавчого провадження державний виконавець не наділений повноваженнями підміняти собою суд при вирішенні спорів щодо змісту трудових правовідносин або здійснювати перевірку правомірності управлінських рішень роботодавця.

Інше тлумачення означало б фактичне покладення на органи державної виконавчої служби функцій судового контролю за господарською та кадровою діяльністю роботодавця, що суперечило б правовій природі виконавчого провадження як стадії примусового виконання вже ухваленого судового рішення, а не стадії вирішення нового спору між сторонами.

Доводи скаржника щодо необхідності перевірки державним виконавцем штатного розпису університету, організаційної структури закладу освіти та відповідності умов поновлення тим, що існували до звільнення, не ґрунтуються на вимогах законодавства та фактично спрямовані на переоцінку змісту трудових правовідносин між працівником і роботодавцем, що виходить за межі повноважень державного виконавця.

Суд також враховує, що доводи скаржника зводяться до заперечення правомірності наказу роботодавця про оголошення простою після поновлення її на роботі. Разом з тим такі доводи не можуть бути предметом перевірки у межах розгляду скарги на рішення чи дії державного виконавця.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» повноваження державного виконавця під час виконання судового рішення обмежуються вчиненням виконавчих дій, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду у спосіб та в межах, визначених законом. При цьому державний виконавець не наділений повноваженнями здійснювати правову оцінку управлінських чи кадрових рішень роботодавця, зокрема щодо запровадження простою, визначення організації праці чи інших питань внутрішньої діяльності підприємства, установи або організації.

Аналогічним чином суд при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця перевіряє виключно законність відповідних дій виконавця та дотримання ним вимог законодавства під час здійснення виконавчого провадження. Натомість питання правомірності видання роботодавцем наказу про оголошення простою, його відповідності нормам трудового законодавства та можливих наслідків для працівника належать до сфери трудових правовідносин між працівником і роботодавцем та можуть бути предметом самостійного судового розгляду у порядку вирішення трудового спору.

За таких обставин як державний виконавець, так і суд у межах розгляду цієї скарги позбавлені процесуальної можливості надавати оцінку правомірності наказу роботодавця про оголошення простою, оскільки таке питання виходить за межі предмета перевірки у виконавчому провадженні та не стосується безпосередньо законності винесеної державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, наведені скаржником обставини не свідчать про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не спростовують правомірності прийнятої ним постанови про закінчення виконавчого провадження.

У подальшому, скаржника було звільнено з посади старшого викладача Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, і вказана обставина не заперечується всіма учасниками справи.

До того ж, постановою Харківського апеляційного суду від 18.11.2025 рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

За таких обставин, на момент розгляду скарги трудові правовідносини між сторонами вже припинені, а саме судове рішення, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, втратило юридичну силу внаслідок його скасування судом апеляційної інстанції. Отже, заявлені скаржником вимоги не зможуть призвести до ефективного відновлення його прав.

Крім того, суд звертає увагу на те, що механізм судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця, передбачений статтями 447451 ЦПК України, спрямований виключно на перевірку дотримання виконавцем вимог законодавства під час здійснення виконавчого провадження. Такий контроль не передбачає повторного розгляду спору між сторонами або надання оцінки правомірності дій роботодавця поза межами предмета виконавчого провадження.

Отже, розгляд скарги на рішення чи дії державного виконавця не може використовуватися як процесуальний спосіб повторного вирішення трудового спору між працівником і роботодавцем або як механізм перегляду обставин, що вже були предметом судового розгляду чи можуть бути предметом самостійного позову.

Фактично доводи скаржника щодо необхідності перевірки штатного розпису університету, визначення структурного підрозділу, у якому має виконувати трудові обов`язки працівник, а також відповідності умов поновлення тим умовам, що існували до звільнення, спрямовані на вирішення питань, які належать до сфери трудових правовідносин між працівником та роботодавцем.

Такі питання можуть бути предметом судового розгляду у межах окремого трудового спору, однак не підлягають дослідженню під час перевірки правомірності дій державного виконавця, повноваження якого обмежуються забезпеченням виконання судового рішення у спосіб та в межах, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 у справі № 643/12067/24.

2. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.03.2026 року.

Суддя Н.В. Новіченко