Провадження № 2/127/3646/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 451 871,12 грн, яка відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 285 від 09.12.2024 складається з наступного: заборгованості за основним боргом 195 302,71 грн; заборгованості за відсотками 256 488,55 грн; заборгованості за комісією 0 грн, а також судовий збір у розмірі 5 244,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.09.2021 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі у строки та на умовах, визначених договором і графіком погашення.

09.12.2024 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» укладено договір факторингу № 285, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 0 від 08.09.2021, укладеним з ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач набув статусу нового кредитора у зобов`язанні.

Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Розмір заборгованості визначений первісним кредитором та відображений у Реєстрі боржників до договору факторингу. Позивач вказує, що самостійний перерахунок заборгованості ним не здійснювався.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про усунення порушень умов договору та погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше 35 календарних днів з моменту її направлення. Однак заборгованість відповідачем не погашена, відповіді на вимогу не надано, а тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2025 прийняти позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до розгляду та відкрити провадження у справі.

Справу призначено до розгляду в загального позовного провадженні.

Відповідач ознайомившись із позовною заявою та ухвалою про відкриття провадження відзив на позов не подав.

Натомість представником відповідача адвокатом Дмитрійчук А.А. подано через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС письмові пояснення.

Представник відповідача Дмитрійчук А.А. у поданих письмових доводах заперечила проти задоволення позову та просила відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на їх недоведеність і необґрунтованість.

Зазначила, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Предметом доказування у даній справі є наявність між сторонами належним чином укладеного кредитного договору, факт надання грошових коштів відповідачу, розмір заборгованості та правомірність її нарахування.

Представник відповідача вказала, що надана позивачем анкета-заява про надання споживчого кредиту від 08.09.2021 року не є належним доказом фактичного надання кредитних коштів, а лише підтверджує намір отримати кредит. Наданий договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку та умови кредитування № 0 від 08.09.2021 року містить інформацію про встановлення кредитного ліміту в сумі 100 000,00 грн строком до 20.09.2023 року.

Разом з тим, як зазначає представник відповідача, з наданої виписки по картковому рахунку не вбачається підтвердження факту зарахування кредитних коштів у відповідному розмірі та у конкретну дату, не зазначено розміру фактично встановленого ліміту, а також відсутні відомості про його зміну. При цьому заявлена до стягнення сума основного боргу у розмірі 195 302,71 грн перевищує встановлений ліміт кредитування у 100 000,00 грн, а доказів збільшення ліміту або правових підстав для формування такої суми позивачем не надано.

Окремо представник відповідача наголосила на відсутності належного та обґрунтованого розрахунку заборгованості. На її думку, надана довідка про загальний розмір заборгованості без зазначення періодів нарахування, дат та сум погашення, порядку розподілу коштів між тілом кредиту та процентами, не може вважатися належним доказом у розумінні статей 7680 ЦПК України. Без детального розрахунку неможливо перевірити правильність визначення суми боргу, а також правомірність нарахування процентів.

Крім того, представник відповідача звернула увагу суду на те, що проценти за користування кредитом нараховувалися після спливу строку кредитування після 20.09.2023 року, що, на її переконання, суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, а також у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати проценти за договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Представник відповідача зазначила, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання правові наслідки визначаються статтею 625 ЦК України, а не продовженням нарахування договірних процентів поза межами строку дії кредитного договору.

Також у письмових доводах зазначено, що позивач не надав належних первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували рух коштів за рахунком відповідача та фактичний розмір заборгованості. На думку представника відповідача, розрахунок заборгованості або довідка, складені самим позивачем, не є первинними документами та не можуть вважатися беззаперечними доказами існування боргу.

Крім того, представник відповідача заперечила належність та допустимість доказів переходу права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», посилаючись на відсутність належним чином оформлених витягів із реєстру боржників та документів, що підтверджують оплату за договором факторингу, оформлених відповідно до вимог законодавства та нормативних актів Національного банку України.

У зв`язку з викладеним представник відповідача вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами ані факту та розміру заборгованості, ані правомірності її нарахування, ані належного переходу права вимоги до нового кредитора, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, 29.10.2025 року представник відповідача Дмитрійчук А.А. подала додаткові пояснення із контррозрахунком заборгованості відповідачки перед позивачем.

У поданих до суду письмових поясненнях відповідач та її представник заперечили проти задоволення позову та зазначили про його необґрунтованість і недоведеність.

Зокрема, сторона відповідача вказала, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання кредитних коштів у розмірі, визначеному позовом, не зазначено належним чином номер кредитного договору та реквізити рахунку, на який зараховувалися кредитні кошти, а також не подано детального розрахунку заборгованості із визначенням складових боргу, періодів нарахування процентів та розподілу здійснених платежів.

Посилаючись на положення статей 81, 83, 175 ЦПК України та статей 1048, 1049, 1050 ЦК України, Відповідач зазначила, що обов`язок доведення розміру заявлених до стягнення сум покладається саме на Позивача, який повинен надати обґрунтований та деталізований розрахунок заборгованості.

Відповідачем подано контррозрахунок заборгованості за тілом кредиту на підставі наданої Позивачем виписки по рахунку за період з 09.09.2021 по 02.04.2025 року.

Так, відповідно до виписки, сума знятих (використаних) кредитних коштів становить 209 463,00 грн, зокрема: 16.09.2021 87 500,00 грн; 16.09.2021 1 000,00 грн; 16.09.2021 11 150,00 грн; 17.01.2022 3 590,00 грн; 17.01.2022 826,00 грн; 17.01.2022 46 410,00 грн; 18.01.2022 452,00 грн; 19.01.2022 2 685,00 грн; 21.01.2022 400,00 грн; 21.01.2022 3 000,00 грн; 24.01.2022 31 000,00 грн; 01.02.2022 20 000,00 грн; 21.02.2022 1 450,00 грн.

Загальна сума внесених відповідачем коштів становить 26 400,00 грн, а саме: 20.10.2021 2 000,00 грн; 25.11.2021 10 000,00 грн; 29.12.2021 10 000,00 грн; 26.01.2022 4 400,00 грн.

Таким чином, за контррозрахунком відповідача, заборгованість за тілом кредиту становить 183 063,00 грн (209 463,00 грн 26 400,00 грн), що не відповідає заявленій позивачем сумі 195 302,71 грн.

Крім того, відповідач зазначила, що згідно з випискою строк дії кредитного ліміту визначено до 20.09.2023 року, при цьому після 21.02.2022 року рух коштів по рахунку відсутній, а здійснювалося виключно нарахування процентів.

За твердженням відповідача, проценти, нараховані після 20.09.2023 року, є такими, що нараховані поза межами строку кредитування, та не підлягають стягненню. Загальна сума процентів, нарахованих після 20.09.2023 року, за наведеним відповідачем розрахунком, становить 106 373,65 грн.

На обґрунтування своєї позиції відповідач послалася на правові висновки Верховний Суд, зокрема викладені у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постанові від 15.08.2018 у справі № 761/13715/13-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Також відповідач вказала, що позивачем не подано належного розрахунку заборгованості із зазначенням періодів нарахування процентів, кількості днів нарахування, сум і дат погашення та порядку зарахування платежів, що, на її думку, унеможливлює перевірку правильності заявлених до стягнення сум.

З урахуванням викладеного, відповідач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ухвали суду від 29.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» у поданих запереченнях на письмові пояснення представника відповідача, які судом прийнято до розгляду після закриття підготовчого провадження, зазначив, що 08.09.2021 між первісним кредитором та Відповідачем укладено Договір-Анкету № 0, яким встановлено кредитний ліміт у розмірі 100 000 грн зі строком дії до 20.09.2023 року та процентною ставкою 49,99 % річних.

За твердженням позивача, істотні умови договору визначені у його тексті, а факт погодження відповідача з такими умовами підтверджується власноручним підписом у анкеті-заяві про надання споживчого кредиту. На виконання договору відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надано можливість користування кредитними коштами в межах встановленого ліміту.

Позивач наголошує, що належними доказами наявності та розміру заборгованості є первинні документи, зокрема банківська виписка з рахунку, яка відповідно до вимог законодавства та нормативних актів Національного банку України підтверджує рух коштів і виконані операції. Виписка з особового рахунку, додана до матеріалів справи, на думку Позивача, підтверджує факт отримання та використання Відповідачем кредитних коштів.

Позивач зазначає, що за даними реєстру боржників до договору факторингу № 285 від 09.12.2024 року розмір заборгованості становить 451 871,12 грн, з яких 195 302,71 грн заборгованість за основним боргом, 256 488,55 грн заборгованість за відсотками, та після відступлення права вимоги нових нарахувань не здійснювалося.

Щодо доводів представника відповідача про неправильність контррозрахунку, позивач вказує, що здійснені відповідачем платежі у загальній сумі 26 400,00 грн відповідно до умов договору зараховувалися не виключно в рахунок погашення тіла кредиту, а розподілялися між основною сумою боргу та нарахованими процентами. Отже, віднесення усієї сплаченої суми лише на погашення основного боргу, на думку позивача, є помилковим.

Також представник позивача зазначає, що встановлений договором строк кредитування до 20.09.2023 року передбачав можливість користування кредитним лімітом у межах погоджених умов, а питання можливого продовження (пролонгації) строку кредитування потребує додаткового з`ясування. У зв`язку з цим позивач просить суд витребувати у первісного кредитора АТ «Укрсиббанк» довідку щодо зміни строку дії ліміту за відповідним картковим рахунком.

Крім того, представник позивача посилається на правові висновки Верховного Суду щодо необхідності оцінки судом кожного доказу окремо та в сукупності з іншими доказами, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, позиція позивача зводиться до того, що кредитний договір укладено належним чином; факт користування кредитними коштами підтверджується банківською випискою; розмір заборгованості визначений на підставі документів первісного кредитора та реєстру боржників; контррозрахунок відповідача є необґрунтованим, оскільки не враховує порядок зарахування платежів відповідно до умов договору; для повного з`ясування обставин справи необхідно витребувати додаткові докази у первісного кредитора.

Ухвалою суду від 11.12.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ «Укрсиббанк» довідку про зміну строку дії ліміту на картковому рахунку НОМЕР_1 за кредитним договором № 0.

На виконання вищевказаної ухвали АТ «Укрсиббанк» надав інформацію та розрахунок заборгованості по картковому рахунку НОМЕР_1 за кредитним договором № 0, згідно якого 09.09.2021 року відповідачці було встановлено ліміт 100 000 грн., 06.01.2022 року вказаний ліміт було збільшено до 200 000 грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості.

Представник позивача просив розглядати справи у її відсутність, позов підтримує, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні фактично визнала, що відповідачем було дійсно оформлено кредитний ліміт по картковому рахунку НОМЕР_1 за кредитним договором № 0, а тому визнає заявлені позовні вимоги в частині заявлених вимог по тілу кредиту, в іншій частині позовних вимог просить суд відмовити з урахуванням викладених у поясненнях запереченнях щодо заявлених позовних вимог в цій частині.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Суд встановив, що 08 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладений договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0.

Відповідно до п. 1.1. Договору Банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом для своїх», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку, поточний рахунок, який обслуговується відповідно до цього договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 р. (з усіма змінами та доповненнями розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com.

Поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України.

Згідно з п.2.1. Договору Банк встановлює ліміт кредитування у розмірі 100 000 грн. Строк дії ліміту кредитування з дати укладення договору по 20.02.2023.

У п. 2.1.4 Договору викладені умови обслуговування ліміту кредитування: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, річних 44,99%, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, річних 44,99%, пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів.

Зі змісту п. 2.1.5. Договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо сукупної вартості ліміту кредитування, зокрема: розрахунок карткою в терміналі 200000 грн, розрахована Банком мінімальна сума повернення карткового рахунку 13743 грн, з них: на погашення процентів та комісій 5409 грн, на зменшення строкової заборгованості 2084 грн, загальна вартість ліміту кредитування 8334 грн, реальна процентна ставка ліміту кредитування 72%.

У п. 2.2.3 Договору викладені основні умови кредитування: сума до розміру доступного ліміту; строк до 24 міс, процентна ставка, % річних 0,001%, комісія за управління кредитом, % річних до 5%, максимальна сума платежу за розрахунковий період 18334 грн, проценти за користування до 1 грн/міс, комісія за управління кредитом 10000 грн/міс/, реальна річна процентна ставка по кредиту до 141%, загальна вартість кредиту до 440001 грн.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 власноручно.

До матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування, який підписаний ОСОБА_1 власноручно.

09.12.2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладений договір факторингу № 285, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до Акту приймання-передачі документації до договору факторингу № 285 від 09.12.2024, до ТОВ «ФК «Суперіум» перейшло право вимоги, у тому числі до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 08.09.2021 року.

З Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 285 від 09.12.2024 року вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 08.09.2021 становить 61333,14 грн. з яких: заборгованість за основним боргом 195302 грн. 71 коп., заборгованість за відсотками 256488 грн. 55 коп.

Платіжною інструкцією № 455 від 26 червня 2024 року підтверджується сплата ТОВ «ФК Суперіум» на користь АТ «Укрсиббанк» грошових коштів у сумі 8 056 797,78 грн за право вимоги згідно з договором факторингу № 285 від 09.12.2024 року.

11.03.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 451871 грн. 12 коп. за договором № 0 від 08.09.2021.

Згідно з довідки за заборгованістю боржника ОСОБА_1 від 10.06.2025року виписки по договору № 0 від 08.09.2021 за період з 09.09.2021 - 10.12.2023, загальна сума заборгованості за договором № 0 від 08.09.2021 становить 451871 грн. 12 коп., з яких: заборгованість за основним боргом 195302 грн. 71 коп., заборгованість за відсотками 256488 грн. 55 коп.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.12.2025, АТ «Укрсиббанк» надав інформацію та розрахунок заборгованості по картковому рахунку НОМЕР_1 за кредитним договором № 0, згідно якого 09.09.2021 року відповідачці було встановлено ліміт 100 000 грн., 06.01.2022 року вказаний ліміт було збільшено до 200 000 грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На час розгляду справи судом відповідачка не надала даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Позивач стверджує, що на момент звернення з цим позовом до суду, відповідачка зобов`язання за укладеним кредитним договором № 0 від 16 грудня 2019 року не виконала.

Представник відповідачки у свою чергу, обставини викладені в позовній заяві щодо укладення нею договору № 0 від 08.09.2021 з АТ "Укрсиббанк", не заперечує, факт отримання кредитних коштів визнає, проте заперечує щодо визначеного розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо сплати процентів за кредитним договором суд зазначає таке.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм Цивільного кодексу України свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

У даній справі, за умовами укладеного 08.09.2021 договору - анкети № 0 сторонами було узгоджено строк дії ліміту кредитування до 20.09.2023 року, процентну ставку за користування кредитними коштами.

Зі змісту договору-анкети № 0 від 08.09.2021 року вбачається, що сума ліміту кредиту становить 100 000 грн.

Згідно інформації АТ «Укрсиббанк» наданої на вимогу суду на картковому рахунку НОМЕР_1 за кредитним договором № 0, 09.09.2021 року відповідачці було встановлено ліміт 100 000 грн., 06.01.2022 року вказаний ліміт було збільшено до 200 000 грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості, але підтвердження того, що строк дії договору після того, як було збільшено ліміт суду надано не було.

Відповідачкою та її представником не оспорюється розмір встановленого кредитного ліміту.

У свою чергу, як зазначає представник позивача, сума заборгованості відповідачки за відсотками становить 256488 грн 55 коп., що відображено у реєстрі боржників до договору факторингу № 285 від 09.12.2024 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До матеріалів справи долучений рух коштів по рахунку картки з лімітом за розрахункові періоди з 09.08.2021 20.09.2023.

Разом з тим, суд встановив, що сторонами під час укладення договору - анкети № 0 від 08.09.2021 було узгоджено строк дії ліміту кредитування до 20.09.2023 року, доказів того, що термін кредитування за вказаним кредитним договором був продовжений матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання про правомірність нарахування банком процентів за кредитним договором поза межами строку кредитування суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 викладений висновок, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Первісний кредитор АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором № № 0 від 08.09.2021 року, строк якого закінчився 20.09.2023 року, під час передачі права вимоги за цим договором надало рух коштів по рахунку картки з лімітом за розрахункові періоди з 08.09.2021 08.12.2024 та виписку за картковим рахунком клієнта за період з 08.09.2021 08.12.2024, згідно з якої заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 09.12.2024 року складає 451 871 грн. 12 коп.: за основним боргом 195302, 71 грн, за нарахованими відсотками 256488,55 грн.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 05 січня 2022 року, а тому з 06 січня 2022 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог.

У даному випадку нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 20.09.2023 року, але, як вбачається з виписки про рух грошових коштів, відповідачці продовжували нараховувати відсотки після спливу строку кредиту, при цьому, відповідачка кредитними грошовими коштами після 28.02.2022 року не користувалась, що підтверджує факт відсутності з її боку пролонгації кредитного договору.

За вказаних обставин, суд погоджується з доводами сторони відповідача про порушення Банком вимог законодавства в частині нарахування відсотків за користування кредитом поза межами дії кредитного договору.

Як вбачається з руху коштів по рахунку картки за лімітом, станом на 20.09.2023 року (закінчення строку дії кредитного договору) заборгованість відповідачки становила 340 085 грн. 17 коп., а саме 195 302 грн, 71 коп. тіла кредиту, 144 702 грн. 60 коп. за нарахованими відсотками та комісії в розмірі 79,86 грн.

Загальна сума процентів, нарахованих після 20.09.2023 року, становить 111 785 грн. 95 коп.

Крім того, судом встановлено , що загальна сума внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості становить 26 400,00 грн, а саме: 20.10.2021 2 000,00 грн; 25.11.2021 10 000,00 грн; 29.12.2021 10 000,00 грн; 26.01.2022 4 400,00 грн., , які були зараховані у погашення заборгованості за тілом кредиту і відсотками, що не суперечить вимогам кредитного договору № 0 від 08.09.2021.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № 0 від 08.09.2021 року у загальному розмірі 340005 грн. 31 коп. без урахування нарахованої комісії в розмірі 79,86 грн.

Нарахування комісії за управління (обслуговування) позикою за договором встановлено, проте в договорі не зазначено, за які саме послуги відповідачу встановлена комісія.

Крім того, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів»(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016року».

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Нормами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена заборона вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи.

За таких обставин включення до вартості позики плати за оформлення договору позики та нарахування комісії за управління (обслуговування) позики у є незаконним та вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг в загальному розмірі 340 005 грн. 31 коп., а саме 195 302 грн, 71 коп. тіла кредиту, 144 702 грн. 60 коп. за нарахованими відсотками, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині, в решті позовних вимог відмовити.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 5244 грн. 46 коп., ціна позову становила 451871 грн. 12 коп., позов задоволено на суму 340 005 грн. 31 коп., тобто на 75,24% (340 005,31 х 100 : 451871,12), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 945 гривень 93 копійки (5244,46 х 75,24%) судового збору.

Керуючись ст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263,265, 285,289 ЦПК України, ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1052, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08.09.2021 року у розмірі 340005 гривень 31 копійка (триста сорок тисяч п`ять гривень 31 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» судовий збір у розмірі 3945 гривень 93 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», , місцезнаходження: 04053, м. Київ вул. Вознесенський узвіз, 23А, прим. 35А.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 04.03.2026.

Суддя: