Дата документу 06.03.2026
Провадження № 2/334/2030/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року

Суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя Ісаков Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», в особі керівника Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При вирішенні питання про прийняття в провадження позовної заяви та відкриття провадження по даній справі, перевіривши відповідність вимогам закону позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача додано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №776282 від 01 серпня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 2422,40 гривень, проте вказаний платіжний документ вже був використаний позивачем у справі №334/6372/25 за позовом ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 30 жовтня 2025 року була залишена без розгляду на підставі поданої представником позивача заяви.

При цьому судовий збір, сплачений за подання вказаної позовної заяви, був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України і позивачу у встановленому законом порядку не повертався. Питання повторного використання платіжного документа при повторному поданні позовної заяви за умови повернення без розгляду попередньо поданої позовної заяви вже розглядалося Верховним Судом.

У постанові від 13 лютого 2019 року у справі №1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала таке право, що якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми закону). Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» це речення було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час ухвалення оскаржуваних у цій справі судових рішень стаття 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Тому, позивач, подаючи повторно позовну заяву, повинен сплати судовий збір за її розгляд і не може використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до іншої позовної заяви, яку суд повернув. Чинні положення законодавства, які врегульовують питання сплати судового збору, не обмежують і не порушують прав позивача у зв`язку з наявним обов`язком нести додаткові майнові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, оскільки за законом такий позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної позовної заяви, яка була повернута.

Таким чином, вказана квитанція не може бути врахована як належний доказ сплати судового збору у цій справі, оскільки судовий збір за ними сплачений та зарахований при поданні іншого позову.

Згідно з п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судовий збір за подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 99386,46 гривень, з урахуванням коефіцієнту 0,8 становить 2422,40 гривень.

Вказані недоліки позовної заяви перешкоджають прийняттю судом рішення про відкриття провадження у справі.

Слід зауважити, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно з практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

При цьому враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, пункту 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuzv. Poland" N 28249/95).

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (чи іншу заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачу/представнику позивача необхідно усунути вказані недоліки, а саме долучити до матеріалів справи документ, що підтверджує сплату судового збору у відповідному розмірі.

Керуючись статтями: 175, 177, 185, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без руху.

Надати позивачу/представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви, який становить п`ять днів з дня вручення копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу/представнику позивача, що у разі усунення недоліків у вказаний строк, позовна заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ісаков Д.О.