Справа № 643/4358/25
Провадження № 2/643/524/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026

05 березня 2026 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Мовчан К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Валківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , яким просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його реєстрації або проживання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.10.2019 між сторонами укладений шлюб, який 01.11.2024 розірваний за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2023 вони, разом із дітьми виїхали проживати з м. Харкова до м. Валки, але відповідачка вирішили залишити дітей проживати разом з позивачем, а сама виїхала проживати м. Харків. З їх домовленістю діти стали проживати разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане житло є особистою власністю позивача. Діти навчаються в закладі дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка» Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. На постійній основі відвідує лікарів з дітьми, діти є здоровими. Позивач також зазначає, що 09.02.2025 ним отримано судовий наказ №615/26/25 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) з відповідачки. 04.02.2025 Салтівським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ відкрите виконавче провадження. Повивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дітьми. Повністю віддає дітям свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку. Виходячи з того, що увесь час діти проживали з позивачем, сини прив`язані до батька, відповідачка ніколи надовго не залишалася з дітьми, не виявляла проявів самостійного виховання синів, навіть у період коли вони проживали разом, а тому позивач вважає, що необхідно визначити місце проживання дітей з батьком. Той факт, що мати залишила на виховання достатньо маленьких дітей позивачу, є підтвердженням того, що останній самостійно справляється з їх вихованням. Психологічно діти не готові проживати разом із матір`ю, оскільки вихованням синів здебільшого займався позивач один і у них тісний зв`язок батька і синів.

Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали викладені вище обставини та вимоги позову, просили позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином та своєчасно подробленою про дату, час та місце його проведення. Заяв про поважні причини її відсутності до суду не надійшло, правом надання відзиву проти позову не скористалась.

Між тим, 08.04.2025 від відповідачки до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить визначити місце проживання дітей з батьком ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Валківської мавської ради в судове засідання не з`явився.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи позицію відповідача, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, виходячи із такого.

Так, судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2019, який розірваний 01.11.2024 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З відповідачки на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.11.2014, постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2025 (а.с.11, 12, 21,24).

Судом також встановлено, що малолітні діти проживають разом із батьком і матір дітей не заперечує щодо визначення місця проживання синів разом із їх батьком ОСОБА_1 (а.с.7-15,32).

Матеріали справи містять докази того, що саме батько дітей приймає участь у їх вихованні та розвитку, діти проживають та виховуються у належних умовах.

Такі обставини підтверджено копіями характеристик Валківського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка» від 25.02.2025 за №№ 20,21, акту обстеження сумісного місця проживання №140 від 17.12.2024 (а.с.18-20).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, що мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органами опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини).

Далі, ч.4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Так, із висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківській області від 27.06.2025 №04-33/2797 вбачається за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 (а.с.48-50).

Далі, позивач в обґрунтування вимог позову також постилається на те, що відповідачка ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, має заборгованість по сплати аліментів станом на вересень 2025 в сумі 35000грн., сплативши лише 6000грн. на утримання синів.

Відпродано до правил ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці данні встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Разом з цим, з боку позивача не надано жодних доказів щодо аморальної поведінки відповідачки. Клопотання про виклик свідків в судове засідання, витребування судом доказів на підтвердження вказаних стверджень, не заявлено, розрахунок заборгованості по аліментам не пред`явлений.

Отже, матеріали справи не містять даних очевидної протиправної поведінки матері щодо дітей, не дивлячись на визнання ОСОБА_3 позову.

Із Постанови КЦС Верховного Суду від 2 листопада 2023 у справі №592/7624/22 (частина ІІ) вбачається, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Так, дійсно відповідачкою до суду надано заяву, якою остання визнає повністю вимоги позову та погоджується з визначенням місця проживання синів з батьком.

Позивачем у змісту позову та в ході судового засідання зазначалося, що у 2023 виїхали проживати з м. Харкова до м. Валки разом із дітьми, а потім ОСОБА_3 вирішила повернутися до м. Харкова та за їх домовленістю діти залишились проживати з батьком у м. Валки Богодухівського району Харківській області.

Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодлавства (ст. 15 ЦК України).

Аналіз вищевикладеного та встановлене судом свідчить про те, що сторони дійшли згоди та погодились про проживання малолітніх синів разом з їх батьком, мати не заперечує щодо цього, не намагається на сьогоднішній день забрати дітей тощо, а тому суд вважає, що між батьками відсутній спір щодо місця проживання дітей, що свідчить про те, що права позивача не порушені.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати КЦС від 10 грудня 2024 у справі № 299/8679/23 зазначено, що «У справі, яка переглядається, суди встановили, що за час перебування у шлюбі у ОСОБА 1 та ОСОБА 2 народилась ОСОБА 4. Відповідач добровільно змінила місце свого проживання, малолітня ОСОБА 5 проживає разом із батьком, а мати дитини не заперечує проти цього.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Таким чином, суд першої інстанції, з рішенням якого поголився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання дочки разом із батьком, оскільки позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог частини першої статті4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.

Суди врахували, що ще до звернення ОСОБА1 до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, фактично дійшли згоди про те, що малоліьня дочка проживатиме разом із батьком, що також підтверджено відповідачем, яка не просила змінювати місце проживання дитини.

Крім того, згідно з висновком від 23 лютого 2024 року №02-1-15/870 орган опіки та піклування Виноградівський міської ради Закарпатської області також вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА5 разом із батьком.».

Отже, Верховний Суд звертає увагу, що такий спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дитини, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачиться з дитиною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів, що на час звернення до суду з вказаним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей, які фактично проживали та проживають разом з ним, порушені права останнього, а тому між батьками відсутній спір щодо місця проживання синів і у цьому випадку права позивача не порушені, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Суд зауважує, що невиконання обов`язків одного із батьків щодо дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 2,4, 12, 76-83, 200, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позовної заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Валківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Валківської міської ради, адреса місця знаходження: 630902, Харківська область, Богодухівський район, м. Валки, площа Центральна,2, .

Рішення складено 05.03.2026

Суддя О.О. Сугачова