ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6417/23 Номер провадження 22-ц/814/922/26Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Юхимця Андрія Володимировича на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання обґрунтоване тим, що в нього на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження №66994452, де боржником є ОСОБА_1 . Загальна сума стягнення за усіма виконавчими документами складає 3338405,85 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входять кілька виконавчих проваджень: ВП №63795246, ВП №669791109, ВП №67794514, ВП 67584882. В рамках виконавчих проваджень було вжито ряд заходів примусового виконання. Проте, боржником ОСОБА_1 не вживаються жодні заходи, направлені на виконання своїх обов`язків, які покладені на неї як виконавчими документами, так і приватним виконавцем. В зв`язку чим просив суд обмежити ОСОБА_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань. Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави 18 грудня 2023 року подання приватного виконавця - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань в межах зведеного виконавчого провадження №66994452.

Виконання ухвали покладено на державну прикордонну службу України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Юхимець Андрій Володимирович, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, прохав рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені подання.

Скарга мотивована тим, що районним судом в межах розгляду подання виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не досліджувалось існування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду та не встановлено у чому полягає ухилення боржника. Суд, задовольняючи подання приватного виконавця, керувався не фактом ухилення від виконання судового рішення, а тим фактом що приватний виконавець вжив всіх заходів щодо погашення боргу, але вони виявилися безрезультатними.

Зазначає, що боржник по виконавчому провадженню не може фізично виконати судове рішення виходячи з відсутності грошових коштів у такому розмірі, оскільки з 2008 року перебуває у декретній відпустці.

У зв`язку з тим, що 24 лютого 2022 року в Україні введено військовий стан, ОСОБА_2 вимушена була покинути територію України разом із своїми дітьми, де проживає і до сьогоднішнього дня.

Вказує, що ОСОБА_2 з дітьми отримали за кордоном тимчасовий прихисток, а діти за кордоном відвідують дитячий садок та навчаються в іноземній школі при цьому продовжують навчатися за індивідуальною програмою в українській школі.

Крім того, боржник має в Україні батька ОСОБА_3 , який має онкозахворювання та відповідно потребує постійного стороннього догляду, який йому надає донька.

Зважаючи на вказане представник скаржника просить скасувати ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 18 грудня 2023 року, та відмовити у задоволенні подання виконавця.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», в якості правонаступника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до участі у цій справі.

Від ТОВ «Дебт Форс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відзив обгрунтовано тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.06.2011 року по справі №2- 105/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 1 758 526 грн 11 коп.

Зазначено, що це рішення суду залишається невиконаним більше 15 років, скаржник не долучає суду жодного підтвердження виконання судового рішення та ігнорує свої обов`язки.

Також зазначено, що скаржником не надано суду належних підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме доказів виконання ним рішення суду, викладені аргументи не мають відношення до справи, або спростовуються матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича перебуває зведене виконавче провадження №66994452, де боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До складу зведеного виконавчого провадження входять: ВП №63795246, ВП №669791109, ВП №67794514, ВП 67584882. Загальна сума стягнення за усіма виконавчими документами складає 3338405,85 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчих проваджень приватним виконавцем було вжито ряд заходів примусового виконання. Так, 02.12.2020, під час відкриття виконавчого провадження №63795246, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження.

В ході здійснення ЗВП №66994452 боржник неодноразово змінювала власне прізвище та ім`я. Так, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану №0 від 15.12.2020 вбачається, що боржниця змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » та ім`я « ОСОБА_8 » на ОСОБА_9 ». Крім того, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 05.10.2023 та актового запису про шлюб №438 від 15.05.2020 вбачається, що боржниця змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_10 ».

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що 02.12.2020 приватним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження накладено арешт на автомобіль марки SSANG YONG, модель ASTYON, 2007 року випуску.

02.12.2020 за вих. №10561 та 16.10.2020 року за вих. №11500 ОСОБА_11 направлялися повідомлення приватного виконавця, якими боржницю зобов`язано надати пояснення за фактом причин невиконання вимог виконавчого документу та надати вичерпну інформацію про майновий стан, повідомити про місце знаходження майна та інше.

18.02.2021 приватним виконавцем винесено постанову про оголошення в розшук майна боржника.

07.10.2021 виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі рахунки, а також на всі рахунки, які будуть відкриті боржником.

Проте, станом на день розгляду справи боржником не вжито жодних заходів, направлених на виконання своїх обов`язків, які покладені на неї як виконавчими документами, так і приватним виконавцем.

Також, з відповіді з Державної міграційної служби від 27.01.2022 вбачається, що ОСОБА_1 за період з 02.12.2020 по 15.08.2023 перетинала кордон України протягом 88 разів. Останній раз боржниця здійснила виїзд з території України 16.03.2023. Відомості про її повернення на територію України відсутні.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що з метою забезпечення виконання зведеного виконавчого провадження № 66994452 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 необхідно вжити відповідні заходи, встановивши щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, тобто відповідно до положень ч.2 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Із наведеного слідує, що обмеження виїзду за кордон може бути застосоване у разі наявності доказів про свідоме злісне ухилення боржника від виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи того що боржник умисно ухиляється від виконання покладених на неї рішенням суду зобов`язань.

Таким чином, виконавець мав довести не просто наявність боргу, а свідому, активну поведінку боржника, спрямовану на приховування доходів або майна.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання за судовим рішенням.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

З огляду на викладене, судом неповно досліджені обставини у справі. Наявні у справі докази не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Суд порушив ст. ст. 81, 263 ЦПК України, внаслідок чого, дійшов помилкових висновків та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення про заборону права виїзду за межі України боржнику.

Згідно статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Обмеження права на пересування (ст. 33 Конституції України та ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції) має бути пропорційним.

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки боржниця з дітьми вже перебуває під тимчасовим захистом за кордоном, заборона на виїзд розірве її зв`язок з дітьми, які навчаються в іноземних школах. Це порушує норми ст. 8 Конвенції, яка стосується права на повагу до приватного і сімейного життя.

Таким чином, сама по собі наявність заборгованості, навіть у значному розмірі, не є безумовною підставою для обмеження конституційного права особи на вільне пересування. Оскільки приватним виконавцем не доведено спроможності боржника виконати рішення та наявності умислу на приховування активів, подання є передчасним та необґрунтованим

Ураховуючи вище наведене, колегія суддів вважає передчасним застосування до ОСОБА_1 , як до боржника, з метою виконання нею своїх боргових зобов`язань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому, доходить висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Колегія судів приходить до висновку про скасування ухвали районного суду, та постановлення нової про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень пункту 16 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної скарги у справах про тимчасове обмеження права громадян України на виїзд за межі території України.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, судові витрати понесені ОСОБА_1 , пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Юхимця Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль