Провадження № 2/161/1475/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Коржик Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

І. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

03 серпня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 05 липня 2024 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Свій позов АТ КБ «Приватбанк» мотивує тим, що 26 червня 2020 року відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг.

В подальшому відповідачкою було підписано кредитний договір № б/н від 30 жовтня 2022 року про надання строкового кредиту в розмірі 73 499 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 18 % річних.

Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 05 липня 2023 року становить 54 978,24 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 54 941,49 грн. та нарахованих відсотків - 36,75 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 978,24 грн та судові витрати по справі.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач у письмовому відзиві позов не визнала, узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що вона дійсно є клієнтом банку, але кредитного договору № б/н від 30 жовтня 2022 року з банком не укладала.

Вказує, що стала жертвою шахрайських дій з боку невідомої особи, яка представилася працівником банку.

В подальшому виявилося, що це ОСОБА_2 , який вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16 липня 2025 року №227/1964/23 був засуджений за кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.190, ч.1 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

З цих підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

1.3. Позиція учасників справи у судовому засіданні.

В судове засідання 03 березня 2026 року учасники справи не прибули.

Представник позивача у клопотанні від 02 березня 2026 року просила суд відкласти розгляд справи у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

Суд відхиляє вказане клопотання, оскільки в ньому не обґрунтовано чому АТ КБ «Приватбанк» не в змозі направити у судове засідання іншого представника.

Відповідач подала суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

ІІ. Мотивувальна частина.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 26 червня 2020 року відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг.

В подальшому від імені відповідача в електронному вигляді було підписано кредитний договір № б/н від 30 жовтня 2022 року про надання строкового кредиту в розмірі 73 499 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 18 % річних.

Станом на 05 липня 2023 року заборгованості за кредитним договором становить 54 978,24 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 54941,49 грн. та нарахованих відсотків - 36,75 грн.

Окрім того, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16 липня 2025 року №227/1964/23 встановлено наступне:

« …

Крім того, 30.10.2022 о 15-35 год. ОСОБА_2 , перебуваючи у м. Білицьке Донецької області, більш точна адреса під час досудового розслідування не встановлена, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, переслідуючи мету заволодіння чужим майном шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, використовуючи мобільний телефон з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_1 , шляхом підбору випадкової комбінації цифр, зателефонував на мобільний телефон з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та представившись працівником АТ КБ «ПриватБанк», повідомив останню про необхідність прибути до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк», для проходження оновлення даних. При цьому, в ході розмови, ОСОБА_2 одночасно намагався увійти в акаунт додатку «Приват24», прив`язаний до фінансового номеру потерпілої та обравши функцію для зміни паролю, забезпечив надіслання відповідного коду підтвердження від АТ КБ «ПриватБанк», на мобільний телефон потерпілої. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, того ж дня о 15-39 год. ОСОБА_2 знов зателефонував з мобільного телефону № НОМЕР_1 на мобільний № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та, переслідуючи мету подальшої зміни паролю входу в додаток «Приват24» потерпілої, запропонував останній надати надісланий банком код підтвердження. В свою чергу, ОСОБА_1 , будучи введена в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_2 , на прохання останнього назвала йому код підтвердження для входу в додаток «Приват24», який надійшов їй з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк». Отримавши необхідну інформацію для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, ОСОБА_2 , з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, шляхом використання незаконних операцій з електронно-обчислювальною технікою, ввів дані надані ОСОБА_1 , тим самим увійшовши у додаток «Приват24» та змінивши логін і пароль, а також змінивши фінансовий номер спочатку на № +38050-086-86-71, а потім на № НОМЕР_3 , незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_1 , розпорядившись на власний розсуд, а саме з картки потерпілої № НОМЕР_4 грошовими коштами в сумі 56 716 грн. 78 коп., що включає в себе поповнення номеру мобільного телефону НОМЕР_5 на загальну суму 2597 грн. 72 коп. шістьома різними транзакціями, поповнення номеру мобільного телефону НОМЕР_3 на загальну суму 4581 грн. 36 коп. дев`ятьма рівними транзакціями, переказ на картку № НОМЕР_6 грошових коштів в сумі 49 532 грн. 70 коп. сто сімдесятьма транзакціями та перерахунок 5 грн. в якості благодійності, а також із вказаної картки потерпілої № НОМЕР_4 здійснив переказ грошових коштів в сумі 17 253 грн. 46 коп., за що сплачено комісію в сумі 586 грн. 03 коп., на іншу картку потерпілої № НОМЕР_7 , з якої в подальшому розпорядився грошовими коштами потерпілої в сумі 8510 грн., що включає в себе переказ на картку № НОМЕР_6 грошових коштів в сумі 8055 грн. двадцятьма сімома транзакціями, перерахування 450 грн. за телекомунікаційні послуги та перерахування 5 грн. в якості благодійності, чим потерпілій ОСОБА_1 заподіяно матеріальні збитки на загальну суму 65 812 грн. 81 коп.

…

Цивільні позови у кримінальному провадженні, заявлені потерпілими ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ухвалою суду від 26.02.2025 року було залишено без розгляду, з роз`ясненням потерпілим можливості звернутися із цивільними позовами до обвинуваченого про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, в порядку цивільного судочинства після розгляду кримінального провадження по суті. Іншими потерпілими цивільні позови не заявлено.

…»

Цим вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України та призначено йому покарання.

Вирок суду набрав законної сили.

2.2. Позиція суду.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі N 753/8671/21 (провадження N 61-550св22).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15 зазначено, що:

"відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення N 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції".

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі N 552/2819/16-ц (провадження N 61-1396св18) вказано, що:

"користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом АТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді

Крім того, судом встановлено факт звернення позивача до банку про скасування спірних транзакцій та повернення коштів, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї крадіжки. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування спірних транзакцій та повернення коштів.

Судом також береться до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі N 127/23496/15-ц (провадження N 61-3239св18) зазначено, що:

"встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі N 691/699/16-ц (провадження N 61-16504св18) вказано, що:

"встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд, врахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, АТ КБ "ПриватБанк" підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які доводять, що відповідач ОСОБА_1 як користувач платіжних карток, своїми діями сприяла у доступі до даних авторизації до додатку «Приват24», який дав змогу ініціювати платіжні операції 30 жовтня 2022 року.

Так, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16 липня 2025 року №227/1964/23 встановлено, що ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 надати надісланий банком код підтвердження. В свою чергу, ОСОБА_1 , будучи введена в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_2 , на прохання останнього назвала йому код підтвердження для входу в додаток «Приват24», який надійшов їй з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, відповідач ОСОБА_1 самостійно розголосила третій особі відомості для авторизації у додаток «Приват24», що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, а тому суд відхиляє її посилання на вчинення стосовно неї шахрайських дій, як підставу для відмови у задоволенні цього позову.

З наведених вище підстав, оскільки матеріалами справи підтверджений факт отримання кредитних коштів, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 54 941,49 грн необхідно задовольнити.

Відповідач не позбавлена права заявити позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яке вчинено відносно неї третьою особою ОСОБА_2 . До того ж, вона заявляла відповідний цивільний позов в межах кримінального провадження, але він був залишений без розгляду.

У задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у розмір 36,75 грн необхідно відмовити, оскільки з матеріалів справи слідує, що безпосередньо ОСОБА_1 договір про надання розстрочки від 30 жовтня 2022 року не укладала, а тому у банку відсутні правові підстави вимагати винагороди за наданий кредит саме з цієї особи.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2 682,12 грн (2 684 х (54 941,49 / 54 978,24)).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 54 941,49 грн (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок одна гривня сорок дев`ять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 682,12 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні дванадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомий.

Повне рішення суду складено та підписано 10 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська