Справа № 361/7/26
Провадження № 2-з/361/15/26
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

10 березня 2026 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Гізатуліна Н.М., перевіривши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про оспорювання батьківства,

УСТАНОВИЛА:

Адвокат Макаренко А.С. від імені та в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала до суду зазначену заяву.

Заяву мотивувала тим, що 16 травня 2023 року до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) внесені відомості як про батька ОСОБА_3 , який був військовослужбовцем та ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув.

Жодна із процедур передбачених Сімейним кодексом України щодо встановлення батьківства не здійснювалась. На її думку, фактично відбулось штучне створення правового статусу дитини загиблого військовослужбовця, що у свою чергу створює підстави для незаконного набуття права на державні виплати (одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та інші виплати).

Державні виплати здійснюються за рахунок бюджету, мають значний розмір, а після перерахування фактично є безповоротними; їх повернення вимагатиме окремого судового провадження та не гарантує реального виконання.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незаконного вибуття бюджетних коштів, істотного порушення прав рідної дитини загиблого, унеможливлення реального виконання майбутнього рішення суду.

На підставі викладеного просила суд:

- заборонити Міністерству оборони України та іншим уповноваженим органам призначати та здійснювати будь-які виплати у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням у справі;

- заборонити ТЦК та СП формувати, погоджувати та направляти документи щодо призначення зазначених виплат на користь цієї особи;

- зупинити виплату одноразової грошової допомоги (у разі її призначення) до вирішення спору по суті;

- заборонити органу ДРАЦС вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни актового запису про народження до ухвалення рішення суду.

У порядку автоматизованого розподілу справ раніше визначеному складу суду заяву передано на розгляд судді Гізатуліній Н. М.

Представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Темненко В.О. через систему «Електронний суд» подала заперечення на заяву про забезпечення позову.

Зазначила, що за наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Міністерство оборони України у даній справі не є ані стороною у справі, ані третьою особою, а тому вважає, що вимоги позивача в частині заборони Міністерству оборони України та іншим уповноваженим органам призначати та здійснювати будь-які виплати у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням у справі про оспорювання батьківства, є поза межами позовних вимог, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить зупинити виплату одноразової грошової допомоги (у разі її призначення) до вирішення спору по суті, водночас не надає належних доказів того, що такі виплати вже нараховані та виплачуються відповідачці.

Заява про забезпечення позову, так само, як і матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що позивач зверталася до органу, уповноваженого здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, із заявою про зупинення виплати одноразової грошової допомоги до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили, і їй було у цьому відмовлено.

Указаний представником позивача спосіб забезпечення позову «зупинення виплати» не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством.

Також в заяві про забезпечення позову зазначено на прохання до суду про заборону органам ДРАЦС вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни актового запису про народження до ухвалення рішення суду. Дана вимога взагалі необґрунтована та не доведена необхідність її застосування, як і те, що вона стосується невизначеного кола суб`єктів (всім органам ДРАЦС на території України) та невизначеного актового запису про народження.

Вимога щодо заборони ТЦК та СП формувати, погоджувати та направляти документи щодо призначення зазначених виплат на користь «цієї особи» також не може бути задоволена на думку відповідачки, оскільки суд не може всім ТЦК та СП в Україні це заборонити, без конкретизації точного найменування ТЦК та СП.

На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову суддя дійшла такого висновку.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

У Рішенні від 31 травня 2011 року N 4-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову вживається у випадку якщо позивач має побоювання, які викликані тим, що відповідачем протягом розгляду справи по суті буде вчинено дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду, у разі ухвалення судом рішення про задоволенні позовних вимог.

Вживаються заходи забезпечення позову у всіх видах судочинства адміністративному, господарському, цивільному та кримінальному. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Різноманітність видів забезпечення позову визначається складністю та численністю правовідносин, до яких вступають учасники судового процесу. Кожен окремий вид забезпечення позову певною мірою відображає специфіку відповідних правовідносин.

Слід вказати на те, що види забезпечення позову нерозривно пов`язані з позовом. Від обґрунтованості та доведеності позовних вимог залежить вжиття або не вжиття судом певного виду забезпечення позову. При цьому питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

З матеріалів справи встановлено, що предметом цього позову є оспорювання батьківства ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_6 та виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник заявниці просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України та іншим уповноваженим органам призначати та здійснювати будь-які виплати у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням у справі; заборони ТЦК та СП формувати, погоджувати та направляти документи щодо призначення зазначених виплат на користь цієї особи; зупинення виплати одноразової грошової допомоги (у разі її призначення) до вирішення спору по суті; заборони органу ДРАЦС вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни актового запису про народження до ухвалення рішення суду.

Заявником не додано до заяви будь-яких доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у визначений ним спосіб, не обґрунтовано та не доведено, належними доказами, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, крім того обраний заявником захід поширюється на невизначене коло осіб.

Враховуючи викладене, суддя дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 247, 258260 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про оспорювання батьківства.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Гізатуліна