Справа № 536/2301/25
Провадження № 2/536/234/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись, що 19.01.2022 ТОВ "Лінеура Україна" та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 2831254, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 3 700 грн зі сплатою процентів за користування кредитом. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кошти на вказаних у кредитному договорі умовах. 10 серпня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір факторингу № ККЛУ-10082023, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 . Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість на загальну суму 19 128 грн 63 коп, що складається із заборгованості за сумою кредиту 3 700 грн, заборгованості за відсотками 15 428 грн 63 коп, що і просили з нього стягнути та судові витрати: судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Ухвалою судді від 09 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Возний С.В. надав суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору посилаючись, що 03.10.2025 відповідач згідно досудової вимоги погасив заборгованість перед позивачем в повному обсязі в сумі 19 129 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № 2020-03-008/С від 03.10.2025, а тому підстави для звернення до суду в позивача були відсутні.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 12 статті 11 Закону України ''Про електронну комерцію'' передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України ''Про електронну комерцію'', якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ''Про електронний цифровий підпис'', за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно приписів ст. ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Установлено, що 19.01.2022 ТОВ "Лінеура Україна" та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 2831254, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 3 700 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.

Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кошти на вказаних у кредитному договорі умовах, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 та листом АТ КБ «ПриватБанк», що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 19.01.2022 зараховано кошти в сумі 3 700 грн.

Факт укладення договору та його дійсність сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

10 серпня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір факторингу № ККЛУ-10082023, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023, позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2831254 від 19.01.2022 на суму 19 128 грн 63 коп, що складається із заборгованості за сумою кредиту 3 700 грн, заборгованості за відсотками 15 428 грн 63 коп.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та необхідність погашення заборгованості, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомило відповідача шляхом надіслання йому досудової вимоги від 12.09.2025 року за Вих. № 22951094 про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором та повідомлено про заміну кредитора.

Відповідач ОСОБА_1 , 03.10.2025 отримав вказану вимогу та цього ж дня погасив заборгованість перед позивачем в повному обсязі в сумі 19 129 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № 2020-03-008/С від 03.10.2025.

Враховуючи, що заяви про відмову від позову від позивача не надходило, виходячи з наявних письмових доказів у справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім цього, суд відмовляє у задоволенні клопотання, заявленого представником відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору з огляду на таке.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Оскільки позивач надав в судове засідання заяву, де підтримував заявлені позовні вимоги до відповідача, то доводи сторін у спорі потребували розгляду справи по суті. Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі 13/51-04.

Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, то судові витрати слід покласти на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями ст.81, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду.

СуддяС. М. Клименко