Справа № 602/1194/25
Провадження № 2/602/169/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

"06" березня 2026 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» або Товариство, або позивач) через свого представника, адвоката Усенка М.І., за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 03.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН» або кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі у тексті також відповідач або позичальник) уклали Договір про споживчий кредит №5900288, на підставі якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 4000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. В подальшому право вимоги за кредитним договором було відступлено позивачу на підставі відповідного договору, у зв`язку з чим позивач став новим кредитором стосовно відповідача як позичальника за кредитним договором. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, заборгованість не погасив, внаслідок чого у нього перед позивачем існує заборгованість в сумі 15203,20 грн, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3520,00 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 10923,20 грн; заборгованості за комісією за видачу кредиту у розмірі 760,00 грн, і яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: 2 422,40 гривень сплаченого судового збору та 8000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.

Ухвалою суду від 19.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20 січня 2026 року.

Судове засідання, призначене на 20.01.2026, не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 02 лютого 2026 року.

Ухвалою суду від 02.02.2026 витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмові докази, розгляд цивільної справи відкладено на 06 березня 2026 року.

Представник позивача в судове засідання не прибув, однак попередньо подав до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив.

Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то, керуючись ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідив матеріали справи, оцінив докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

03 березня 2023 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заповнив та подав ТОВ «МІЛОАН» Анкету-заяву на кредит № 5900288, підписав Договір про споживчий кредит №5900288 (індивідуальну частину), Графік платежів за договором про споживчий кредит №5900288 від 03.03.2023 (Додаток № 1) та Паспорт споживчого кредиту № 5900288 (Додаток № 2), що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 7-13, 14 на звороті -15).

Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» позичальник ОСОБА_1 акцептував кредитний договір, підписавши його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, який був направлений йому 03.03.2026 на номер телефону, вказаний в Анкеті-заяві (а.с.14).

Станом на 03.03.2023 ТОВ «МІЛОАН» () було включене в Державний реєстр фінансових установ та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 638, абз.2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Таким чином, у порядку, передбаченому вищезгаданими нормами законодавства, а також ст. 11, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 уклали в письмовій формі в електронному вигляді Договір про споживчий кредит № 5900288 (далі у тексті Кредитний договір), згідно з п.1.1. якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 Договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

На підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника, типом кредиту є кредит (пункт 1.1); сума (загальний розмір) кредиту становить 4000,00 гривень (пункт 1.2); кредит надається загальним строком на 104 днів з 03.03.2023 і складається з пільгового і поточного періодів (пункт 1.3); пільговий період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 17.03.2023 (пункт 1.3.1); поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 15.06.2023 (дата остаточного погашення заборгованості) (пункт 1.3.2); комісія за надання кредиту: 760,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1); проценти за користування кредитом нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом: протягом пільгового періоду - за ставкою 2,0 % (пункт 1.5.2), протягом поточного періоду за стандартною ставкою 3,00% (пункт 1.5.3); кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 (пункт 2.1).

На підтвердження факту переказу кредитних коштів кредитодавцем позичальнику позивачем долучено до позовної заяви копію платіжного доручення 94888667 від 03.03.2023 (а.с. 15 на звороті).

Факт зарахування 03.03.2023 коштів у сумі 4000,00 грн на банківський рахунок відповідача за реквізитами картки, що відповідають реквізитам, зазначеним у Кредитному договорі, підтверджується інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-260204/100328-БТ від 02.02.2026, наданою на вимогу суду (а.с. 56).

В подальшому ТОВ «МІЛОАН» (Кредитор), з однієї сторони, та ТОВ «ФК «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» (Новий кредитор), з другої сторони, уклали Договір відступлення прав вимоги №101-МЛ від 26.07.2023 з додатками (далі у тексті Договір відступлення ПВ), згідно з п.1.1 якого на умовах, встановлених цим договором, Кредитор передає (відступає) Новому кредитору за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і боржниками (Портфель заборгованості) (а.с. 17 на звороті - 25).

За пунктом 1.2 Договору відступлення ПВ внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, Новий кредитор заміняє Кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості, та відповідно вказаних у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

У пункті 6.2.3 Договору відступлення ПВ обумовлено, що права вимоги переходять до Нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 цього договору, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру боржників відповідно до п.8.3.2 Договору.

У пункті 7.1 Договору відступлення ПВ передбачено, що в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, Новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1213581,70 гривень без ПДВ.

На виконання умов Договору відступлення ПВ 26.07.2023 сторони підписали та скріпили печатками Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 26 липня 2023 року до Договору відступлення прав вимоги № 101-МЛ від 26 липня 2023 року (а.с. 26).

У наданому позивачем Витязі з Реєстру боржників до Договору відступлення ПВ, який підписано представниками Кредитора та Нового кредитора, зазначено: персональні дані відповідача, номер та дата підписання Кредитного договору 5900288 та 03.03.2023 відповідно, сума виданого кредиту 4000,00 грн, залишок по тілу кредиту 3520,00 грн, залишок по відсоткам 10923,20 грн, залишок по комісії 760,00 грн та загальна сума заборгованості 15 203,20 (а.с. 27).

Як слідує зі змісту платіжної інструкції № 72130 від 26.07.2023, копія якої долучена до позовної заяви, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» сплатило визначену у Договорі відступлення ПВ суму грошових коштів (1 213 581,70 грн), шляхом їх безготівкового переказу на рахунок ТОВ «МІЛОАН», призначення платежу: плата за відступлення права вимоги зг. дог. Відступлення прав вимоги № 101-МЛ від 26/07/23 р. без ПДВ (а.с. 26 на звороті).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені вище правові норми та умови Договору відступлення ПВ, цей договір є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.

Таким чином суд встановив, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшло 26.07.2023 від ТОВ «МІЛОАН» до позивача і останній з цієї дати є новим кредитором у спірному правовідношенні.

На обґрунтування суми заборгованості за Кредитним договором позивачем надано детальний її розрахунок, який міститься у відомостях ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5900288 та у виписці з особового рахунка за Кредитним договором № 5900288 від 03.03.2023, згідно з якими у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 15203,20 грн, що складається: із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3520,00 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 10 923,20 грн; заборгованості за комісією за видачу кредиту у розмірі 760,00 грн (а.с. 16-17).

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит.

Окрім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону №1734-VIIIдо загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, положення Закону №1734-VIII передбачають право кредитодавця небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням кредиту.

За відсутності доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати нарахованої комісії, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 3520,00 гривень та заборгованості за комісією за видачу кредиту у розмірі 760,00 грн є повністю обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір у частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1048 ЦК України, положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу припису ч. 2 ст. 1054 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

Як слідує зі змісту Відомості про щоденні нарахування та погашення, доданої до позовної заяви, проценти за Кредитним договором нараховані за період з 03.03.2023 по 24.06.2023 на загальну суму 10 923,20 грн.

Разом з тим, як зазначено вище, у Кредитному договорі його сторони обумовили загальний строк кредиту у 104 днів, який починається з 03.03.2023 і 15.06.2023 (п.1.3 Кредитного договору).

Суд зауважує, що умовами Кредитного договору передбачено продовження та збільшення строку кредитування у порядку та на умовах, визначених в п. 2.3 Кредитного договору.

Так, відповідно до п. 2.3.2 Кредитного договору після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, позичальник має направити кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем до особистого кабінету позичальника або в смс-повідомленні та здійснити платіж передбачений цим п.2.3 Договору. Після здійснення позичальником зазначеного платежу(ів), умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюється пропорційно строку пролонгації. Нові дати разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятися від додатку № 1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення (актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком.

Виконання Позичальником лише частини дій передбачених попереднім абзацом цього пункту не призводить до пролонгації.

Таким чином, сторони домовились про можливість продовження строку кредитування (пролонгації) у певному порядку та обумовили це відповідними обставинами, наведеними вище.

Проте, суд констатує, що доказів існування тих обставин (які наведені у п.2.3.2 Кредитного договору), з існуванням яких його сторони пов`язали можливість продовження строку кредитування (пролонгації), позивач суду не надав і матеріали справи їх не містять.

За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).

Передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.

Таким чином, оскільки датою остаточного погашення заборгованості та датою останнього дня строку кредитування у Кредитному договорі зазначено 15.06.2023, апозивач не довів тієї обставини, що строк надання кредиту (строк дії Кредитного договору) було продовжено (пролонговано) у встановленому порядку, то суд дійшов висновку про те, що правомірним є нарахування процентів за користування кредитом лише в межах погодженого сторонами строку надання кредиту упродовж 104 днів.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню частково, на суму 9972,8 грн.

У зв`язку з цим, у позовних вимогах в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 950,40 гривень, які нараховані поза межами строку кредитування (з 16.06.2023 по 24.06.2023), слід відмовити.

Підсумовуючи викладене, у цій справі суд дійшов висновків про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за Кредитним договором в загальній сумі 14252,80 грн, з яких: 3520,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 760,00 грн заборгованість за комісією, 9972,80 грн заборгованість за відсотками.

Отже, позов слід задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень згідно платіжної інструкції № 36317 від 03.12.2025 (а.с. 1).

Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 93,75% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2271,00 грн (2 422,40 грн х 93,75/100).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

У матеріалах справи міститься Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107, укладений від 01.07.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (Виконавцем), в особі адвоката Усенка М.І. (а.с. 30 на звороті).

Згідно з Актом № Д/9537 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 12.11.2025, підписаним Клієнтом та Виконавцем, сторони Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 підтверджують факт надання Виконавцем та прийняття Клієнтом послуг відповідно до положень цього договору стосовно боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за Кредитним договором: № 5900288 від 03.03.2023, сума наданих послуг складає 8000,00 грн (а.с. 31 на звороті).

Як убачається із Детального опису наданих послуг до Акту № Д/9537 від 12.11.2025 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, АО «Апологет» надало послуги позивачу згідно з договором у справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 5900288 від 03.03.2023, боржник ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , витративши у загальному підсумку 6 год 30 хв (а.с. 32).

Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8000,00 грн.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд неодноразово висновував те, що при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (див., до прикладу, додаткові постанови Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18, постанову від 05.06.2019 у справі № 922/928/18).

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23.

У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на юридичну допомогу, заявлених до відшкодування, враховує, зокрема, складність цієї справи, а також пропорційність їх розміру до предмета спору.

Ця справа є малозначною (не складною) справою, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором споживчого кредитування; матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є непропорційним до ціни позову, у розумному вимірі.

З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 гривень.

У задоволенні решти заявлених витрат на правничу допомогу слід відмовити як надмірних.

На підставі наведеного вище, статей 207, 512, 514, 525, 526, 629, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України, положень Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», та керуючись статтями 12, 13, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279-281, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» суму заборгованості за Кредитним договором № 5900288 від 03.03.2023 у розмірі 14 252,80 грн (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні 80 коп).

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 271,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят одну гривню).

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 (три тисячі) гривень.

6. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, , IBAN: НОМЕР_3 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614.

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: В. А. Наумчук