ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/455/26 Справа № 204/6177/25 Суддя у 1-й інстанції - Чапала Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №204/6177/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року про передачу справи за підсудністю, постановлену у складі судді Чапала Г.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів передано для розгляду за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва (Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Радісна, 3).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що в оскарженій ухвалі суду мають місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції допустив звужене тлумачення споживчих правовідносин і дійшов помилкового висновку, що на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд зазначив, що не вбачає жодних ознак наявності між позивачем та відповідачем правових відносин як між споживачем та надавачем послуг, відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим обрання підсудності за місцем зареєстрованого проживання позивача із посиланням на ці обставини носить штучний характер.

Ухвала про визначення підсудності фактично базується на попередній оцінці судом характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи. З огляду на стадію процесу, на думку позивачки, така оцінка є передчасною.

Дійсно, суд повинен перевірити обставини, на які посилається позивач як на підставу для застосування альтернативної підсудності. Разом із тим, така перевірка має здійснюватися лише в певних межах, не підміняючи собою встановлення обґрунтованості позовних вимог.

У зв`язку із чим просила суд ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року про передачу справи за підсудністю скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 99 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Заводського районного суду міста Миколаєва.

Передаючи справу за підсудністю на розгляд Заводського районного суду міста Миколаєва, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки місцезнаходження відповідача є: АДРЕСА_1 , тому ця справа не підсудна Чечелівському районному суду міста Дніпра.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною третьою статті 42 Конституції України зазначено, що «держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів».

Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, передбаченим положеннями статті 27 ЦПК України, позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Стаття 28 ЦПК України унормовує альтернативну підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, частиною 5 цієї статті встановлено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята ст. 28 ЦПК України).

Із системного аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість для позивача звернутися до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність надає йому можливість також звернутися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

З позовної заяви вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , звернувшись до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом за захистом прав споживача, посилалась на те, що вона мала намір отримати послуги фінансового характеру для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідач при цьому виступав як суб`єкт господарювання (фізична особа - підприємець). Кошти позивачем були сплачені на підприємницький рахунок відповідача, відкритий ним як суб`єктом господарської діяльності. Правочини з надання послуг між нею та відповідачем мали дефектний характер та зі сторони відповідача були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, тому, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживача», позивач звернулась до Чечелівського районного суду міста Дніпра за захистом порушених прав.

Відповідно до даних ЄДДР позивач зареєстрована у АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

За таких обставин, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про направлення справи на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва, оскільки право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

При цьому суд першої інстанції передчасно вдався до аналізу предмета спору та характеру правовідносин між сторонами на стадії визначення підсудності справи.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року про передачу справи за підсудністю слід скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року про передачу справи за підсудністю у справі №204/6177/25 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2026 року.

Судді: