ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2644/26
провадження № 2-о/753/198/26
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"06" березня 2026 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Котенко Р. В., перевіривши матеріали заяви, поданої у порядку окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кендзьора Вікторія Ярославівна про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИЛА:

заявниця звернулася до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності їй на праві приватної власності домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 липня 1994 року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1781.

Крім того, заявниця просить зобов`язати державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)Кендзьору Вікторію Ярославівну внести відомості про право власності заявниці на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заява обгрунтована тим, що домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 налжеить заявниці на праві власності. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, у серпні 2024 року вказаний житловий будинок зазнав руйнувать та пошкоджень внаслідок обстрілів зі сторони РФ. Заявниця є внутрішньо переміщеною особою та бажає скористатися своїм правом на компенсацію за втрачене (пошкоджене) житло, для чого вона звернулась до державного реєстратора про внесення запису про її право власності на будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кендзьорою Вікторією Ярославівною було відмовлено у вчиненні реєстраціїної дії рішенням № 82671420 від 29 грудня 2025 року, у зв`язку із неможливістю підтвердження реєстрації права власності заявниці на вказаний будинок відповідним бюро технічної інвентаризації в порядку, який існував до 01 січня 2013 року.

Дослідивши матеріли справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Заявниця у своїй заяві вказує, що з метою реєстрації свого права власності на домоволодіння вона звернулась до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням державного реєстратора № 82671420 від 29 грудня 2025 року заявниці було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно у зв`язку із встановленням державним реєстратором обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Зокрема, у рішенні державного реєстратора зазначено, що філія бюро технічної інвентаризації м. Донецька у м. Ясинувата та Ясинуватскому р-ні з 2014 року по теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території у м. Ясинувата Донецької області, тому надати інформацію щодо наявності архівних даних оформлених та/або зареєстрованих прав власності, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року або про їх відсутність на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не є можливим.

Як визначено статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Також, Верховним Судом у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18 зазначено, що у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

У даному випадку правовстановлюючі документи на будинок у заявника не втрачені, натомість фактично відсутня можливість отримати документи, які зберігаються у філії бюро технічної інвентаризації м. Донецька у м. Ясинувата та Ясинуватскому р-ні та посвідчують державну реєстрацію права власності заявниці на нерухоме майно.

Саме через відсутність цих документів заявниці відмовлено у державній реєстрації її права власності на будинок.

Отже, у даному випадку, оскільки державою не визнається факт набуття заявницею права власності на нерухоме майно, тому заявниця має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на зазначене майно і відповідно державна реєстрація в цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду про визнання права власності в судовому порядку, або може оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Верховний Суд в постанові від 21 березня 2024 року у справі № 2о-30/2009 звернув увагу на те, що встановлення факту належності на праві приватної власності нерухомого майна в порядку окремого провадження не допускається, оскільки вимога про визнання права власності завжди свідчить про існування спору про право, а тому вона може розглядатися виключно в позовному провадженні.

З огляду на викладене, факт, який заявниця просить суд встановити, не може встановлюватись в окремому провадженні.

Крім того, заява містить вимогу про зобов`язання державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кендзьору Вікторію Ярославівну внести відомості про право власності заявниці на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії - є способом захисту порушеного права, свобод або законних інтересів позивача, яке може бути захищене судом за результатами розгляду відповідного позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що факт, про встановлення якого заявляє заявниця безпосередньо не передбачений законом (частиною 1 ст. 315 ЦПК України) як такий, що підлягає встановленню судом в порядку окремого провадження, враховуючи, що обставини, за наявності яких заявниця просить встановити заявлений нею факт, свідчить про наявність спору про право (право заявника на право власності на нерухоме майно), суд вважає, що необхідно відмовити у відкритті провадження у справі за вказаною заявою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Одночасно заявниці роз`яснюється те, що вона має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кендзьора Вікторія Ярославівна про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз`яснити заявниці право звернення до суду з позовом у порядку позовного провадження.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Котенко