Справа № 369/4496/26
Провадження № 6/369/274/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши матеріали заяви ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА», заінтересовані особи - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Горелик Євген Борисович про заміну сторони виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» звернулося до суду з заявою, згідно якої просить суд замінити стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» у виконавчому провадженні № 67489874 з примусового виконання виконавчого напису № 9263, що видав приватний нотаріус Головкіна Яна Вікторівна, щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором та плати за вчинення виконавчого напису, на його правонаступника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» (, юридична адреса: 04052, Україна, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17 літера Б; реквізити IBAN № НОМЕР_1 в АТ «СЕНС БАНК», МФО: 300346).

За змістом ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Дослідивши матеріали заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса, суддя приходить до висновку про необхідність направлення заяви за підсудністю, виходячи з такого.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень не судів, а інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону, серед іншого, примусовому виконанню підлягають рішення, на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до положень статті 24 «Місце виконання рішення» Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. Законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.10.2020 року по справі № 263/14171/19.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, заява сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження, у разі виконання рішень інших органів (посадових осіб), а в даному випадку виконавчого напису нотаріуса, вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення, оскільки інше не передбачено Розділом VI ЦПК України- «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

В заяві заявник вказує адресу місця проживання боржника ОСОБА_1 як АДРЕСА_1 .

Однак згідно з даними з Єдиного державного демографічного реєстру останнім відомим місцем реєстрації боржника є АДРЕСА_2 , знятий з реєстрації 15.11.2026 року.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2021 року приватним виконавцем Микитин О.С. було відкрите виконавче провадження № 67489874 з виконання виконавчого напису № 9263 від 12.03.2021.

Згідно інформації про виконавче провадження 12.12.2025 року приватний виконавець Горелик Є.Б. вказав, що боржник отримує дохід у військовій частині НОМЕР_2 , а тому передав вказаний виконавчий документ на виконання до вказаної установи, тобто за місцем отримання доходу.

Згідно даних військова частина НОМЕР_2 розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки вказана заява не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області, заяву у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України слід передати на розгляд за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. 31, 187, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановила:

справу за заявою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА», заінтересовані особи - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Горелик Євген Борисович про заміну сторони виконавчого провадження передати для розгляду за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Передача справи на розгляд іншого суду здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя - Лапченко О.М.