Справа № 581/921/25
Номер провадження 22-ц/816/1682/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач),

суддів Криворотенка В.І., Черних О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 січня 2026 року в складі судді Кузьмінського О.В., ухваленого в с-щі Липова Долина, Сумської області (повний текст виготовлено 05 січня 2026 року)

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

08.12.2025 АТ «Акцент-Банк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 16.02.2022 остання звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку, підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг. Відповідачці було надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Остання належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 11.11.2025 у неї утворилася заборгованість у розмірі 12210 грн 12 коп., з яких: 8724 грн 31 коп. - заборгованість за кредитом, 3485 грн 81 коп. - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь банку вказану суму.

Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 05.01.2026 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржниця користувалася кредитом, а це означає, що вона ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Крім того, до матеріалів справи додано не тільки тарифи з сайту Банку (як зазначив суд), а і паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, але на підтвердження вірності розрахунку банк надавав банківську виписку.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.09.2020 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк». Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становить договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Анкета-заява відомостей про тип отриманої платіжної картки, суму кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та строк повернення коштів не містить (а. с. 7). Процентна ставка у вказаній анкеті не зазначена.

Позивачем надано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», в якому міститься запис про його підписання ОСОБА_1 . У вказаному паспорті передбачені умови кредитування: строк кредитної лінії - 240 місяців; пільгова процентна ставка - 0,000001%; базова процентна ставка 40,8% на рік, тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом 109120 грн 95 коп. (розраховано, виходячи з суми кредитного ліміту 25000 грн, погашення якого відбулося мінімальними обов`язковими платежами); орієнтовна загальна вартість кредиту 134120 грн 95 коп.; реальна річна процентна ставка 49,34%; порядок повернення кредиту (а. с. 8 - 9).

З довідки за лімітами картки, оформленої ОСОБА_1 , вбачається, що 16.02.2022 банком збільшено кредитний ліміт до 29600 грн. Надалі кредитний ліміт неодноразово змінювався, останній раз 15.09.2022 його зменшено до 8870 грн (а. с. 16).

Відповідно до довідки АТ «А-Банк» ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 строком дії до вересня 2028 року (а. с. 17).

З виписки по картці відповідачки вбачається, що з 16.02.2022 по 11.11.2025 остання активно користувалася карткою: поповнювала мобільний телефон, розраховувалася в магазинах, аптеках, знімала готівку в банкоматах тощо (а. с. 10 15).

Також позивач додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті, тарифи користування кредитною карткою «Зелена», які відповідачкою не підписані. Вказані документи не містять дати їх формування, відомостей про ознайомлення з ними позичальниці та її підпису. Інформація про їх вручення відповідачці на час укладення договору теж відсутня (а. с. 23 - 31).

Згідно з розрахунком станом на 11.11.2025 ОСОБА_1 має заборгованість за договором у сумі 12210 грн 12 коп., з яких: 8724 грн 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3485 грн 81 коп. заборгованість за відсотками (а. с. 18 - 20).

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що витяг з умов і правил надання банківських послуг та тарифи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.09.2020 шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору (відсотки за користування кредитом).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. На підтвердження своїх вимог, поряд з іншими доказами, банк надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», який відповідачка не підписувала, та паспорт споживчого кредиту.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20 зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За змістом частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 17.09.2020 між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «А-Банку», з 16.02.2022 по 11.11.2025 ОСОБА_1 постійно користувалася коштами, наданими їй банком, оплачувала відсотки за користування ними. Але в підписаній анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в «А-Банку» відсутні умови про сплату відповідачкою процентів за користування кредитом. Паспорт споживчого кредиту, хоча і був підписаний відповідачкою, але це не означає, що було укладено договір про споживчий кредит та дотримано його форму, оскільки потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в стягненні відсотків за користування кредитом.

Суд першої інстанції також вірно відмовив у стягненні заборгованості в частині заборгованості за кредитом, оскільки, встановивши, що процентна ставка за користування кредитом сторонами не визначена, тому на погашення процентів за користування кредитом банк зараховував кошти неправомірно і тому заборгованість по тілу кредиту повинна бути перерахована з урахуванням суми, зарахованої на погашення процентів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №61-1536св17, від 02.10.2019 у справі №640/2755/16-ц, відповідно до якої в разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.12.2020 у справі №284/157/20, є безпідставними, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, від 18.11.2020 у справі №313/346/20 та в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі №467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 є необґрунтованим, оскільки висновки, зроблені в зазначеній справі, є нерелевантними до правовідносин, які виникли в даній справі.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року.

Головуючий Замченко А.О.

Судді: Криворотенко В.І.

Черних О.М.