ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Черкаси

Справа № 692/215/25
Провадження № 22-ц/821/231/26, № 22-ц/821/230/26
категорія: 302020100

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Кукушкіної А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Фермерське господарство «Орлівське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова Олександра Михайловича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Орлівське» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, у складі: головуючого судді Левченко Л. О.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ФГ «Орлівське» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником земельної ділянки площею 3,0576 га, кадастровий номер :03:001:1179, розташованої на території Великохутірської сільської ради.

18 вересня 2009 року між ним та ФГ «Орлівське» був укладений Договір оренди землі строком на 49 років, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ФГ «Орлівське» в строкове платне користування вказану земельну ділянку.

Вважає, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки не була проведена.

Згідно Додаткової угоди від 10.05.2011 до Договору оренди землі, укладеної від імені ОСОБА_1 , дана угода була зареєстрована у відділу Держкомзему у Драбівському районі 28.12.2012 за № 005266.

Пунктом 2.3 Договору оренди землі визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 45771 грн.

Відповідно до п. 4 Договору відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати не менше, ніж 3 % від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки з урахуванням індексів інфляції. Таким чином, мінімальний річний розмір орендної плати, встановлений договором (без врахування коефіцієнта індексації) становить 1373,13 грн в рік.

Згідно п. 4.2 вказаного Договору орендну плату орендар сплатив орендодавцю одним платежем за весь термін дії договору до його підписання в сумі 57191,37 грн, з урахуванням сплаченого прибуткового податку.

Зазначив, що відповідач, у порушення договірних умов, визначений у Договорі розмір орендної плати з урахуванням індексації та інфляції, систематично в період з 2009 по час подачі позову не сплатив однією сумою, відповідно до п. 4.2 Договору, а також не сплачував орендну плату за кожен рік у сумі 1373,13 грн, чим значною мірою позбавив позивача доходів, на які він розраховував при укладенні Договору оренди землі.

Вказав, що ці доводи підтверджуються відомостями з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу.

Також послався на те, що у відомостях зазначено виплати в 4 кварталі 2016 року в сумі 8935 грн, 4 кварталі 2017 року в сумі 11490,68 грн та 4 кварталі 2023 року в розмірі 4873 грн, які позивач не отримував.

Позивач у період до укладення Договору та по час звернення з позовом, орендної плати від відповідача не отримував взагалі. На неодноразові як усні так і письмові звернення до відповідача щодо виплати орендної плати останній не реагує, питання до цього часу так і залишилося невирішеним, орендну плату ніхто не виплатив та не виплачує.

Вказав, що згідно його розрахунку орендної плати з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2024 рік загальна сума заборгованості становить 20224,98 грн.

Просив розірвати Договір оренди землі від 18.09.2009 з урахуванням Додаткової угоди від 10.05.2011, скасувати їх державну реєстрацію та стягнути заборгованість по орендній платі в сумі 20224,98 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони досягли згоди щодо істотних умов Договору оренди землі та не мали неузгоджених питань на момент його укладення, зокрема, щодо порядку виплати, строків та розміру орендної плати. Підписанням Договору позивач підтвердив як розмір орендної плати за рік, так і факт сплати йому орендарем такої орендної плати у сумі 57191,37 грн одним платежем за весь термін дії договору до його підписання.

Суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимим доказами наявність підстав, на які він посилався, звертаючись до суду з позовом, а установлена під час вирішення спору правомірність дій відповідача у межах правовідносин, з приводу яких виник спір, обумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

У жовтні 2025 року представник відповідача ФГ «Орлівське» адвокат Брус С. М. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22.10.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі.

Зазначає, що судом не було вирішено питання судових витрат.

Представником відповідача повідомлялось, що попередній розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу адвоката, який очікується понести становить 15000 грн, та до закінчення судових дебатів представником відповідача було зазначено, що докази понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Вказав, що загальний розмір гонорару адвоката становить 15000 грн, з яких: 1500 грн - за надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань/1год. 30 хв.; 1500 грн - правовий аналіз інформації та документів/1год. 30хв.; 2000 грн - підготовка процесуальних заяв та клопотань/2 год.; 10000 грн - представництво інтересів у судовому засіданні/перша інстанція.

Вважає такі витрати обґрунтованими і такими, що підтверджуються належними доказами. Тому просив стягнути судові витрати на загальну суму 15000 грн.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2025 року заяву представника відповідача адвоката Бруса С. М. про ухвалення додаткового рішення у справі № 692/215/25 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Орлівське» 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення мотивовано тим, що розмір витрат відповідача, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, є підтвердженим та відсутні заперечення розміру витрат з боку позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 28.11.2025, представника ОСОБА_1 адвокат Бочаров О. М., просить рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22.10.2025 скасувати і ухвалити рішення, яким позовні вимоги позивача про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі - задовольнити повністю, розірвати договір оренди землі та стягнути заборгованість по орендній платі.

Додаткове рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07.11.2025 скасувати. Заяву про ухвалення додаткового рішення повернути заявнику без розгляду.

Стягнути з відповідача на користь позивача понесенні судові витрати у суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки неправильно установив фактичні дані, що орендна плата була сплачена одним платежем наперед по основному Договору, хоча не дослідив та не врахував того, що даний Договір не набув чинності і після цього Договору була укладена Додаткова угода відповідно до якої сторони змінили умови виплати орендної плати та визначили виплату орендної плати до 31 грудня кожного календарного року. Крім того, суд не перевірив та не взяв до уваги довідку з податкової інспекції про доходи позивача, належним чином чи здійснював відповідач нарахування орендної плати з 2009 року з урахування індексу інфляції та чи сплачував відповідач орендну плату позивачеві, хоча такі доводи є вагомими у спорі про розірвання договору оренди землі, оскільки не виплата орендної плати або у меншому розмірі, ніж передбачено законом і договором, є підставою для його розірвання.

Зазначає, що в матеріалах цивільної справи та під час судових засідань не встановлювались обставини судом, чи звертався позивач з будь-якими заявами, скаргами чи запереченнями з приводу орендної плати, натомість суд першої інстанції помилково під припущенням встановив дану обставину та вважає, що дана обставина підлягає встановленню і відповідно надає нові докази, а саме заяву повідомлення про кримінальне правопорушення та ухвалу суд від 19.05.2020 у справі 692/504/20.

Щодо додаткового рішення зазначає, що відповідно до заяви про ухвалення додаткового рішення сторона відповідача не надсилала копію заяви про ухвалення додаткового рішення разом з додатками позивачу, мало того відповідач переклав свій обов`язок на суд де в заяві про ухваленні додаткового рішення у додатку № 5 надав копію заяви про ухвалення додаткового рішення для позивача.

При цьому суд першої інстанції відповідно до рекомендованого повідомлення надіслав заяву позивачу 10.11.2025 року о 10:40.

Вказує, що у зв`язку з порушенням судом першої інстанції процесуальних норм, сторона позивача була позбавлена можливості надати заперечення та заявити клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Зазначає, що попередній (орієнтований) розрахунок суми, що позивач планує понести у судді апеляційної інстанції складає орієнтовно 10400 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР № 2-9-19 від 27.09.2000 вбачається, що ОСОБА_1 , який мешкає у с. Великий Хутір, передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,06 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Великохутірської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14).

Згідно Договору оренди землі, посвідченого 18.09.2009 державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори Петраченком О. В., зареєстрованого в реєстрі за № 3064, його сторонами є ОСОБА_1 (орендодавець) та ФГ «Орлівське» (орендар). Предметом договору є строкове платне користування земельною ділянкою площею 3,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області (а.с. 15-17, 85-86).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації 3,022 становить 45771 грн (а.с. 15, 85).

Згідно з п. 3 Договору, він укладений строком на 49 років, початок дії договору з 28.09.2009 (а.с. 15, 85).

Відповідно до п. 4 Договору та відповідних підпунктів орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1373,13 грн у рік (3,0% від нормативної вартості землі). Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 4.1). Орендну плату орендар сплатив орендодавцю одним платежем за весь термін дії договору до його підписання у сумі 57191,37 грн з урахуванням сплаченого прибуткового податку (п.4.2). Розмір орендної плати в подальшому не переглядається (п. 4.3) (а.с. 15, 85).

Згідно з п. 12 Договору та відповідних підпунктів, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішення суду на вимогу однієї з сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 12.2). Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (п. 12.3)(а.с. 16, 86).

З додатку до Договору оренди землі від 18.09.2009, підписаного особистим підписом орендодавця ОСОБА_1 , вбачається, що сторони: орендодавець - ОСОБА_1 та орендар - ФГ «Орлівське» дійшли згоди про проведення розрахунку по виплаті орендної плати відповідно до вищевказаного договору.

У вказаному додатку зазначено, що за період 2009-2049 роки сума щорічної орендної плати є сталою та становить 1373,13 грн, дата проведення виплати за кожен рік є незмінною - 17.09.2009. Вказано, що відповідно до п. 4.2 Договору оренди землі, орендар сплатив орендодавцю одним платежем всю суму орендної плати за весь термін договору. Орендар за використання земельної ділянки сплачує за орендодавця щорічно відповідні податкові платежі, які рахуються як плата по вищевказаному Договору за період користування в 2050-2058 роках (а.с. 93).

Відповідно до копії Додаткової угоди від 10 травня 2011 року до Договору оренди землі від 18.09.2009, орендодавець - ОСОБА_1 , орендар ФГ «Орлівське», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у межах Великохутірської сільської ради, площею 3,06 га строком на 49 років.

Пункт 9 Додаткової угоди щодо форми та розміру орендної плати та п. 10 щодо порядку обчислення розміру орендної плати - закреслено. Згідно п. 11 орендна плата вноситься у строк до 31 грудня календарного року, за який вноситься орендна плата. Додаткова угода зареєстрована у відділі Держкомзему у Драбівському районі, запис від 28.12.2012 за № 05266 (а.с. 87-89).

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 09.11.2023 власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:1179, площею 3,0576 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказаний ОСОБА_1 . Зазначено, що орендарем ділянки є СФГ «Орлівське», строк дії речового права по 2060 рік (а.с. 18-21).

Відповідно до інформаційних довідок - Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 401651459 від 21.10.2024 та № 354605738 від 16.11.2023, власником земельної ділянки кадастровий номер :03:001:1179, площею 3,0576 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вказаний ОСОБА_1 , зареєстровано право оренди на земельну ділянку, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ФГ «Орлівське», дата державної реєстрації: 28.12.2012, строк: 48 років, дата закінчення дії: 28.12.2060 (а.с. 24 зворот 26, 92).

З копії Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 08.01.2025 вбачається, що за період з першого кварталу 2008 року по 3 квартал 2024 року ОСОБА_1 отримував доходи від ФГ «Орлівське»: у 4 кварталі 2016 року на суму 8935,00грн. як надання майна в лізинг, у 4 кварталі 2017 року на суму 11490,68 грн, як надання майна в лізинг, у грудні 2023 року на суму 4873 грн, як надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду. Інша інформація, що стосується ФГ «Орлівське», відсутня (а.с. 22).

Згідно повідомлення ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.31-9022/2-24 від 31.12.2024, адресованого адвокату О. Бочарову, за інформацією відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ, відповідно до книги реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди станом на 31.12.2012 наявний запис від 28.12.2012 за № 05266 щодо реєстрації договору оренди землі, укладеного між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем СФГ «Орлівське» на земельну ділянку площею 3,06 га з кадастровим номером :03:001:1179 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великохутірської сільської ради терміном дії договору оренди землі до 2060 року, в архіві відділу примірник запитуваного договору оренди на земельну ділянку відсутній (а.с. 23).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бочаров О. М. в судове засідання не з`явилися.

25 лютого 2026 року від представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова О. М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника на амбулаторному лікуванні, проте, до клопотання ним не було додано жодного доказу в підтвердження вказаної обставини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06).

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ФГ «Орлівське» адвокат Бруса С. М., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФГ «Орлівське» про дострокове розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі.

Позивач стверджує, що відбулося систематичне порушення з боку відповідача-орендаря обов`язку щодо сплати орендної плати, що є підставою для розірвання спірного договору оренди землі.

Водночас, відповідач зазначає про відсутність порушень умов договору з його боку, адже відповідну оренду плату було сплачено наперед за весь строк оренди.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ста. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Згідно зі ст. ст. 13, 21 ЗУ «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

У ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За загальним правилом ч. 1 ст. 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону (тобто, в тому числі, в разі несплати орендної плати) та умовами договору (в даному випадку п. 36 договору оренди землі).

Водночас, у пункті д) ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Вказані правові висновки відображено у постанові ВС від 31.07.2020 у справі №479/1073/18-ц.

При цьому, приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила ч. 2 ст. 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23, провадження № 12-19гс24.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

У п. 4.2 укладеного між сторонами Договору оренди визначено, що орендну плату орендар сплатив орендодавцю одним платежем за весь термін дії договору до його підписання у сумі 57191,37 грн з урахуванням сплаченого прибуткового податку та в подальшому не переглядається (п. 4.3).

Згідно з п. 12 Договору та відповідних підпунктів, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 зазначила, що договір як документ може містити зміст одного договору, декількох договорів, зміст інших правочинів та інші відомості, які правочинами не є.

Пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в ч. 1 ст. 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України вони є письмовим доказом.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України.

За змістом правового висновку ВС у постанові від 22.01.2020 у справі №387/193/17 чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди мають бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій ст. 14 ЗУ «Про оренду землі», тобто у письмовій формі.

Отже, умова Договору оренди землі від 18.09.2009, укладеного між сторонами у справі, де визначено, що орендна плата за вказаним Договором сплачена у повному обсязі станом на час його підписання, вказує на те, що станом на час укладення спірного Договору оренди відбувся фактичний розрахунок між сторонами за всі роки оренди.

Крім того, 10 травня 2011 року між сторонами у справі укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 18.09.2009, де п. 9 Додаткової угоди щодо форми та розміру орендної плати та п. 10 щодо порядку обчислення розміру орендної плати - закреслено. Згідно п. 11 орендна плата вноситься у строк до 31 грудня календарного року, за який вноситься орендна плата. Додаткова угода зареєстрована у відділі Держкомзему у Драбівському районі, запис від 28.12.2012 за № 05266 (а.с. 87-89).

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що положення Додаткової угоди, а саме п. 11 Додаткової угоди від 10 травня 2011 року до Договору оренди землі від 18.09.2009, де зазначено про обов`язок сплачувати орендну плату щорічно, не спростовує положень первинного Договору оренди землі.

Тому доводи позивача щодо обов`язку відповідача сплачувати орендну плату щорічно з урахуванням індексу інфляції спростовується пунктами Договору оренди землі та Додатком до договору, де розрахунок орендної плати проведено за майбутні періоди з 2009 по 2049 роки і позивач станом на момент підписання Договору оренди землі та Додатку до нього жодних заперечень щодо розрахунків не мав.

Доводи скаржника про недійсність Додаткової угоди у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 її не підписував не заслуговують на увагу, адже не підтверджені належними доказами, щодо визнання її недійсною. Крім того, предметом даного позову є розірвання спірного Договору оренди землі, натомість вимог про визнання недійсною Додаткової угоди до даного Договору позивачем не заявлено.

На ряду з цим, після підписання Договору оренди 18.09.2009 позивач протягом тривалого періоду часу - понад 15 років з моменту його підписання, з будь-якими заявами, скаргами чи запереченнями щодо порушення порядку чи розміру виплати орендної плати до відповідача чи суду не звертався.

Щодо відсутності даних про отримання доходу та сплату податку у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору слід зазначити, що порушення встановленого законодавством порядку розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги за результатами перегляду рушення суду, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушеного права позивача щодо систематичної виплати орендної плати та вірно відмовив в задоволенні позову по суті.

Щодо додаткового рішення.

Із змісту поданої представником відповідача адвокатом Брусом С. М. заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 692/215/25 вбачається, що останній просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Вказану заяву було направлено засобами поштового зв`язку.

На підтвердження понесених витрат відповідача на правову допомогу його представник надав суду Договір № ПД/ФГ-02 про надання правової допомоги від 23.06.2025, Додаткову угоду від 23.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № ПД/ФГ-02 від 23.06.2025, акт про надання правової (правничої) допомоги від 23.10.2025 до Договору про надання правової допомоги № ПД/ФГ-02 від 23.06.2025, видатковий касовий ордер від 24.10.2025.

Згідно Договору № ПД/ФГ-02 про надання правової допомоги він укладений між адвокатом Брусом С. М. (адвокат) та ФГ «Орлівське» (клієнт), предметом якого є надання адвокатом клієнту правової (правничої) допомоги, перелік видів якої визначено у п. 1.1 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги визначається згідно погоджених сторонами розцінок у відповідних додаткових угодах до договору та фіксується у відповідних актах про надання правової допомоги.

Додаткової угодою від 23.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № ПД/ФГ-02 від 23.06.2025 визначено узгоджені сторонами розцінки за надання правової допомоги згідно вказаного переліку.

Згідно акту про надання правової (правничої) допомоги від 23.10.2025 адвокатом надано, а клієнтом прийнято правову допомогу у справі № 692/215/25 згідно переліку, всього 4 види послуг, загальна вартість послуг визначена у сумі 15000 грн.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 24.10.2025 ФГ «Орлівське» видано ОСОБА_2 15000 грн, як оплату послуг з правової (правничої) допомоги адвоката.

Дослідивши додані до заяви про ухвалення додаткового рішення докази, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст.137 ЦПК України).

Частиною 8 ст.114 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заява про ухвалення додаткового рішення є заявою з процесуальних питань.

Тому подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено, - він встановлюється судом (ч. 3 ст. 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у ст. 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (п. 6 ч. 1 ст. 183 ЦПК України).

За правилами ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно із ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Подібні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 463/12950/21 (провадження № 61-403св23).

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача адвокатом Брусом С. М. не було направлено заяву про стягнення судових витрат стороні позивача, а саме копії заяви про стягнення судових витрат із додатками, які є доказами понесення витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали доказів надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 06 квітня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22) на стадії касаційного розгляду справи.

Також вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21 (провадження № 61-11044св22) та від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц (провадження № 61-9297св22, від 16 квітня 2025 року у справі 607/14864/20 (провадження № 61-9101св24).

У даній справі, представник відповідача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, тому до такої заяви підлягають застосуванню правила ч. 4 ст. 183 ЦПК України щодо подання заяв.

Отже, частково задовольняючи заяву представника ФГ «Орлівське» - адвоката Бруса С. М. про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції не врахував, що під час вирішення питання про прийняття до розгляду такої заяви суд мав керуватися правилами ст.183 ЦПК України, зокрема і застосовувати наслідки недотримання таких правил, як неподання доказів направлення копії заяви іншим учасникам справи - повернення заяви без розгляду, що відповідає правилу ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції про можливість розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення за відсутності доказів надіслання копії заяви про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу іншим учасникам справи, зважаючи на відсутність заперечень позивача щодо розміру судових витрат на правничу допомогу. Це є порушенням прав іншої сторони процесу.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, зробив передчасні висновки про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення, не дотримавшись процесуального порядку вирішення такої заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу в частині оскарження додаткового рішення задовольнити частково, додаткове рішення скасувати, а заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова Олександра Михайловича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочарова Олександра Михайловича на додаткове рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2025 року задовольнити.

Додаткове рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2025 року скасувати.

Заяву Фермерського господарства «Орлівське» про ухвалення додаткового рішення повернути без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков