Провадження № 2-п/643/33/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді-Майстренка О.М., за участю секретаря судового засідання-Полчанінової А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Камінської Марини Ігорівни про перегляд заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

установив :

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Заочним рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей, з 40 % усіх видів доходу до фіксованої суми 7000 (сім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 01 січня 2023 року, зараховано добровільно сплачені суми у розмірі 7000 грн щомісяця з 01.01.2023 р. по теперішній час як фактичне виконання аліментного зобов`язання відповідно до ст. 194 Сімейного кодексу України, визнано відсутність заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.01.2023 року по день ухвалення рішення.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Камінська Н.Ю. , через систему «Електронний суд» , звернулась до суду із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року у справі № 640/18916/16-ц було стягнуто з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в єдиній частці в розмірі 2/5 частини, тобто 40% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.01.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Приймаючи спірне рішення, суд вважав доведеними ті обставини, що позивач є військовослужбовцем, має проблеми зі здоров`ям, допомагає батькам похилого віку та виховує дитину у новому шлюбі, а тому обсяг його обов`язків щодо утримання значно збільшився, а Відповідачка проживає за кордоном і отримує державну соціальну допомогу на дітей, що фактично забезпечує їх утримання на рівні, який перевищує прожитковий мінімум для дітей в Україні.

Встановлений у 2017 році розмір аліментів у 40 % від доходу позивача за теперішніх обставин є надмірним та неспіввісним можливостям Позивача, що порушує принцип розумності та справедливості. Також рішенням суду встановлено, що з 2023 року сторони досягли усної домовленості про фіксовану щомісячну суму аліментів 7000 грн на місяць, яку позивач сплачував відповідачці. З цих підстав судом зараховано добровільно сплачені суми у розмірі 7000 грн. щомісяця з 01.01.2023 р. по теперішній час як фактичне виконання аліментного зобов`язання та визнано відсутність заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.01.2023 року по день ухвалення рішення.

Матеріали справи не містять належних підтверджень здійснення всіх передбачених законом способів повідомлення Відповідача про подання позову та розгляд справи, що

свідчить про недотримання принципу належного інформування учасника процесу та порушення його права на участь у справі, що суперечить ст.ст. 8, 12 ЦПК України, якими закріплено процесуальні права учасників справи, включно з правом брати участь у судових засіданнях, ознайомлюватися з матеріалами справи, подавати докази, пояснення, встановлює змагальність сторін Саме цей перелік прав створює законодавчу основу для участі особи в процесі.

Позивач посилався на те, що він є військовослужбовцем, має проблеми зі здоров`ям, надає матеріальну допомогу батькам похилого віку та утримує дитину у новому шлюбі, у зв`язку з чим обсяг його обов`язків щодо утримання значно зріс. Разом з тим, суд безпідставно визнав зазначені твердження достатніми та такими, що підтверджені належними доказами, тоді як насправді вказані обставини не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, як того вимагають положення цивільного процесуального законодавства.

Посилання позивача на наявність у нього проблем зі здоров`ям обґрунтовується поданим ним рапортом від 31.07.2024 року, який, однак, не є належним доказом погіршення здоров`я.

Зазначений документ лише містить клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника 4 ДПРЗ ГУ ДСНС про направлення начальника 33 ДПРУ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_2 на медико-психологічну реабілітацію до МРЦ «Одеський».

Таким чином, вказаний рапорт не підтверджує наявності у позивача захворювань, ступеня втрати працездатності чи обмежень щодо виконання службових обов`язків, не містить медичного діагнозу або висновку лікарської комісії, а відтак не може вважатися належним і допустимим доказом погіршення стану здоров`я, який би впливав на його матеріальний

стан чи здатність сплачувати аліменти, а тому не може бути підставою для висновку про істотну зміну матеріального стану Позивача у розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України.

Посилання позивача на те, що він надає матеріальну допомогу батькам похилого віку, обґрунтовується свідоцтвом про хворобу батька № 1636 від 29.06.2011 року.

Водночас у зазначеному документі лише вказано, що ОСОБА_5 , 1965 року народження, підполковник служби цивільного захисту, має певні захворювання та був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Представник відповідача зазначає, що вказане свідоцтво датоване 2011 роком, тобто складене понад десять років тому, і жодним чином не підтверджує стан здоров`я батька позивача на момент розгляду справи. Документ не містить актуальних медичних висновків, відомостей про потребу у постійному сторонньому догляді чи необхідність регулярної матеріальної допомоги

Позивач посилається на те, що він виховує дитину у новому шлюбі, на підтвердження чого долучає копію свідоцтва про її народження але судом не було враховано, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення - 25.10.2025 року - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вже виповнилося 18 років, тобто вона досягла повноліття. Дар`я не є рідною або усиновленою донькою позивача, що виключає виникнення у нього безумовного обов`язку щодо утримання у розумінні СК України. Позивач не може надавати переваги одній дитині перед іншими та вибірково враховувати її потреби для зменшення розміру аліментів на рідних дітей, оскільки закон гарантує рівні права всім неповнолітнім дітям на утримання від батьків.

У спірному рішенні суд односторонньо визнав відсутність заборгованості за аліментами, при цьому без огляду матеріалів виконавчого провадження та розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем у виконавчому провадженні.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала заяву , просить задовольнити та скасувати заочне рішення.

Представник позивача -адвокат Бабій І.С. у судовому засіданні просила залишити заяву відповідача про скасування заочного рішення без задоволення , оскільки викладені у ній доводи не підтверджені належними та допустими доказами.

В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи судом , сам по собі факт проживання відповідача за межами України не свідчить про відсутність належного повідомлення ,оскільки обов`язок повідомити суд про зміну місця проживання покладається на сторону процесу, відповідач не надала жодного належного доказу того, що була позбавлена можливості отримувати кореспонденцію або повідомляти суд. Вважає, що заява про перегляд заочного рішення подана з пропуском строку, встановленого ст.284 ЦПК України та підстав для його поновлення не існує.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, додані до неї документи, вислухав представників сторін, матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про скасування заочного рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно п.2 ч.3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно наданих суду документів та матеріалів цивільної справи, вбачається що відповідач через свою відсутність за межами України не могла особисто подати докази, які могли бути враховані судом та можуть вплинути на результат розгляду даної справи та рішення суду може бути іншим, доводи заявника, наведені в заяві про перегляд заочного рішення, заслуговують на увагу та мають значення для правильного вирішення справи, а тому є підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст. ст.284, 288 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Камінської Марини Ігорівни про перегляд заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Заочне рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів -скасувати.

Призначити до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Підготовче засідання призначити на 26.03.2026 року о 11-30 год.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Майстренко О.М.