Справа №705/532/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А H О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Уманського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №172615 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися.

28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 10 440 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 2 000 грн., заборгованість за відсотками 8 440 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №172615 від 20.01.2021 в загальному розмірі 10 440 грн. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. Тому позивач просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 440 грн., понесені судові витрати.

Ухвалою Уманського міськрайонного районного суду Черкаської області від 04.02.2026 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

Позивачу та відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження рекомендованим повідомленням. Рекомендоване повідомлення ОСОБА_1 було вручено особисто, про що свідчить відмітка про вручення поштового відправлення.

23 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у задоволенні позову, з огляду на наступне. Кредитний договір №172615 від 20.01.2021 року ОСОБА_1 з ТОВ «Займер» не укладала, кредитні кошти не отримувала, свої персональні дані для укладення договору товариству не надавала. Стверджує, що це міг зробити її колишній чоловік ОСОБА_4 , який на той момент, а саме 20.01.2021 року, мав доступ до її телефону та її персональних даних.

Крім того, представник відповідача стверджує, що у матеріалах справи відсутній факт підтвердження видачі кредиту саме ОСОБА_1 , а саме, у інформаційній довідці про перерахунок коштів, яку долучено позивачем не зазначено даних отримувача.

Як стверджує позивач, видача кредитних коштів відповідачу підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід» щодо перерахування таких коштів на картковий рахунок, де вказана «маска-картка» НОМЕР_1 .

В матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач користувався кредитними коштами на власний розсуд. Матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме ОСОБА_1 . З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, немає можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Позивач не надав суду доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, факту реєстрації саме відповідачем у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та факту надання позивачу реквізитів банківського рахунку відповідачем, що має наслідком відсутність підстав до задоволення позову. Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 взагалі відсутній. З огляду на викладене, позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору кредиту.

Щодо заборгованості за відсотками в сумі 8 440,00 грн. слід звернути увагу на наступні обставини Як убачається з матеріалів, однак не доведено, 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 172615 про надання фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2. договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 18.02.2021. Строк дії договору 30 днів. Відповідно до п.1.3. договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Зідно п. 6.8. Договору, відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Отже, якщо судом буде встановлено, що ОСОБА_1 все таки отримала кредит, то слід відмітити, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умови кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Займер» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідачки зобов`язання з повернення кредитних коштів.

У разі встановлення судом обґрунтованості позовних вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 у задоволенні позову слід відмовити із-за пропуску позивачем строку позовної давності.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. (ч. 1 ст. 251 ЦК України) Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. (ст. 256 ЦК України) У статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частин 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Законодавець у статті 262 ЦК України передбачив, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності . Згідно частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як слідує з матеріалів справи 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено Договір зі строком дії 30 днів, тобто до 18.02.2021, а тому перебіг строку позовної давності розпочався із 19.02.2021 та закінчився 19.02.2024. З позовом ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулось тільки 29.01.2026, тобто з пропуском строку загальної позовної давності.

Крім цього вимога про стягнення витрат позивача на правничу допомогу не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що у матеріалах справи відсутні докази такої сплати, а лише зазначено розмір орієнтовних витрат, які можуть бути понесені.

27 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Пархомчука С.В. до суду найшла відповідь на відзив, відповідно до якого він просить позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 задоволити у повному обсязі, виходячи з наступного.

20.01.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 172615. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористалась доступом до мережі Інтернет та перейшла на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрала бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього нею було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину Відповідач пройшла передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Отже, доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства.

Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon, а також ТОВ «ПРОФІТГІД». Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПРОФІТГІД» з якого вбачається, що 20.01.2021 о 02:00 було проведено транзакцію на суму 2 000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 . За таких обставин Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим Позичальником.

Щодо сливу строків позовної давності, на які посилається представник відповідача. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12.03.2020 р. до 22.05.2020 р. на всій території України карантин . У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 30.03.2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04.09.2025 року набув чинності закон 4434-IX про відновлення перебігу строків позовної давності. Таким чином, з перехідних положень Цивільного кодексу виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строків позовної давності. У зв`язку з наведеним, перебіг строку позовної давності у період з 02.04.2020 року по 04.09.2025 року був зупинений : спочатку у зв`язку із запровадженням карантину, а починаючи з 24.02.2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Враховуючи та беручи до уваги вищевикладене, можна дійти висновку, що строк позивної давності не підлягає застосуванню до позивних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

З приводу доводів представника відповідача з приводу стягнення витрат на правничу допомогу, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №172615 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися.

Відповідно до п. 1.1 Договору умови надання кредиту є наступними: сума кредиту становить 2000 грн., кредит надається строком на 30 днів, процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних.

Згідно з п. 2.4. Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПрофіГід» від 20.01.2025, відповідно до якої 20.01.2021 на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000 грн. за реквізитами платіжної картки, номер транзакції 31110-08039-87234, код авторизації 866760, код RRN 59, призначення платежу: видача кредиту #172615.

В подальшому, 28.10.2021 між ТОВ «Займер» то ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №172615 від 20.01.2021 станом на 24.11.2025 заборгованість становить 10 440 грн., яка складається з наступного:- заборгованість за сумою кредиту 2 000 грн.,- заборгованість за відсотками 8 440 грн.

На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем на адресу ОСОБА_1 було направлена вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 172615 від 20.01.2021 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.

Відповідно до ч. 1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Частиною 1ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Частиною 1ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача з приводу того, що даний кредитний договір було оформлено не ОСОБА_1 а її чоловіком, у зв`язку з тим, що даний факт належним чином нічим не підтверджено. Відповідачем суду не надано жодних доказів, стосовно того, що на момент укладання кредитного договору, 20.01.2021 року треті особи мали доступ до її мобільного телефону, паспортних даних.

Крім того, стороною відповідача заперечується факт отримання кредитних коштів, та вказано, що при матеріалах справи відсутня інформація про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 . Суд звертає увагу та не що, відповідно до ч.1, ч.2 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та ( або ) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Згідно ч. 6, ч. 7 ст. 84 ЦПК України будьяка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Суд за власною ініціативою не вправі ініціювати питання щодо зібрання будь яких доказів, суд лише вирішує спір за наявними у справі матеріалами.

Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 , а також підтверджено наступне укладення договору факторингу між первісним кредитором та відповідачем щодо спірного договору.

Матеріали справи містять достатні докази, що підтверджують наявність боргу позичальника перед первісним кредитором за кредитним договором №172615 від 20.01.2021 в загальній сумі 10 440 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення боргу за кредитним договором №172615 від 20.01.2021 є обґрунтованими.

Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набув чинності 02.04.2020.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, та наразі не скасовано.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що діяли до 04.09.2025 року, перебіг позовної давності було відновлено, відповідно до Закону №4434-ІХ, суд звертає увагу на те, що у даних правовідносинах строк позовної давності почав обчислюватися із 04.09.2025 року.

Отже, у цих спірних правовідносинах позовна давність в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (29.01.2026) не спливла, тому доводи представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності та наявності підстав для відмови у задоволенні позову суд не приймає до уваги.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, підводячи підсумок суд зазначає, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту не виконала належним чином, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальній сумі 10 440 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

02 березня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Пархомчука С.В. до суду надійшла заява про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано довіреність, договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, згідно якого правова допомога ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надавалась адвокатом Пархомчуком С.В.

Згідно з актом про отримання правової допомоги від 19.02.2026 адвокатом Пархомчуком С.В. надано наступні послуги: зустріч та консультація 2000 грн., складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики 5000 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи 3000 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів 500 грн., всього 10500 грн.

Вартість вказаних послуг сплачено ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь адвоката, про що свідчить платіжна інструкція №3 10776 від 19.02.2026.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, на предмет їх пропорційності складності справи, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500 грн. не є співмірним зі складністю справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні позиції містяться у Постановах ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.06.2018 у справі № 904/8478/16.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує те, що публічний інтерес до справи відсутній; справа належить до категорії незначної складності; є типовою; має невелику ціну позову; справу розглянуто у порядку спрощеного провадження; правові позиції у цій категорії справ усталені; враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновку про зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 10 500 грн. до 6 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією від 08.01.2026 про сплату судового збору в сумі 2662,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2662,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 527, 530, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7) заборгованість за кредитним договором №172615 від 20.01.2021 року у розмірі 10 440 (десять тисяч чотириста сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко