Справа № 159/9539/25
Провадження № 2/159/903/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.,

представника відповідачів - Кучер О.О. (дистанційно)

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області за рахунок Державного бюджету України 500 000 гривень компенсації за моральну шкоду, спричинену незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури.

Позов мотивований тим, що Ковельський РУП ГУНП у Волинській області як орган досудового розслідування, та прокурор Ковельської окружної прокуратури не провели ефективного розслідування у кримінальному провадженні №0000368 від 30.12.2012 за ознаками ч.1 ст. 190 КК України, де позивач визнаний потерпілим.

Так у 2012 році позивач звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочин і вказав на обставини незаконного заволодіння ОСОБА_2 квартирою його сім`ї на АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що 09.12.2002 приватним нотаріусом Гурською В.С. за місцем проживання особи похилого віку ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 посвідчений договір дарування цієї квартири на користь ОСОБА_2 . В матеріалах справи міститься заява чоловіка дарувальниці ОСОБА_4 про надання згоди на дарування квартири, яка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивач переконаний у підробці документів.

26.12.2014 слідчим Ковельського МВ УМВС України у Волинській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді від 08.04.2015 постанова скасована, слідчому надані вказівки щодо проведення судових експертиз на предмет часу виконання підпису під час укладення договору дарування.

23.11.2016 у кримінальному провадженні призначена комплексна судово-почеркознавча експертиза та судово-технічна експертиза документів. Не дочекавшись висновку експертизи, слідчий 30.11.2016 закрив кримінальне провадження і не направив потерпілому ОСОБА_1 копію постанови. А згодом були знищені усі матеріали кримінального провадження.

Протиправність дій слідчого та прокурора вимагає від позивача додаткових зусиль для захисту своїх прав, завдає моральних страждань і негативно впливає на стан його здоров`я як особи з інвалідністю ІІ групи.

ОСОБА_1 просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області за рахунок Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень.

02.01.2026 суд відкрив провадження, визначив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

19.01.2026 від відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області надійшов відзив на позов.

27.01.2026 позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив.

02.02.2026 Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області направило до суду заперечення.

03.02.2026 суд за клопотанням позивача залучив до участі у справі як співвідповідача Державну казначейську службу України.

13.02.2026 від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов.

17.02.2026 суд за клопотанням позивача ОСОБА_1 залучив до участі в справі відповідачів : Головне управління Національної поліції у Волинській області та Волинську обласну прокуратуру. Підготовче засідання у справі відкладено на 05.03.2026.

05.03.2026 дружина позивача ОСОБА_5 подала до суду письмове клопотання, в якому просила зупинити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України у зв`язку із смертю позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до клопотання долучила копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.03.2026.

Представник Державної казначейської служби України Кучер О.О. при вирішенні заявленого клопотання покладалась на розсуд суду.

Відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України для постановлення ухвали, що оформлюється окремим документом, суд оголосив перерву. Датою постановлення ухвали є 09.03.2026.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 752/16818/18 вказано, що процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасника справи суду потрібно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Якщо спірні правовідносини допускають матеріальне правонаступництво, то суд відповідно до вимог п.1ч.1 ст.251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника.

Якщо правовідносини не допускають правонаступництва, то суд відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України закриває провадження у справі.

Одним із видів матеріального правонаступництва є спадкове правонаступництво, що виникає за фактом смерті фізичної особи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Також частиною третьою статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за життя.

Системне поєднання змісту статті 1219 та 1230 ЦК України вказує на нездатність права на компенсацію моральної шкоди бути об`єктом універсального правонаступництва в силу його нерозривного зв`язку з особою спадкоємця.

Під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку, якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №753/15095/17, від 15.08.2023 у справі №202/3157/22, від 05.12.2025 у справі №447/3137/21.

Законодавець чітко вказав, що до спадкової маси може бути включено не право на компенсацію моральної шкоди, а присуджена судом моральна шкода, яка в судовому рішенні вже відображена як грошова сума.

За обставинами цієї справи, предметом спору є відшкодування моральної шкоди, однак таке відшкодування не було присуджене позивачу за життя, а відтак, право на відшкодування моральної шкоди, про яке позивач просив у своїй позовній заяві, не входить до складу спадщини, яка залишилась після його смерті.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Провадження у справі необхідно закрити.

В силу ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Позивач як особа з інвалідністю ІІ групи не сплачував судовий збір при поданні позову, тому суд не вирішує питання судових витрат.

Керуючись статтями 55, 251,255, 259 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди закрити на підставі п.7 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 09.03.2026

ГоловуючийТ. В. Денисюк