Справа № 336/1784/26
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

10 березня 2026року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Л.А. розглянула заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УК ВІРА» дільниця №6 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Представник заявника 24.02.2026 звернувся до суду із вказаною заявою в порядку наказного провадження, за змістом якої просить видати судовий наказ про стягнення на користь ТОВ «УК ВІРА» дільниця №6 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за період з 01.11.2023 по 30.11.2025 в розмірі 5 931,74 гривень, а також судових витрат у сумі 332,80 гривень.

Розглянувши заяву із доданими документами, суддя дійшла висновку про те, що наявні підстави для відмови у видачі судового наказу у зв`язку із таким.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

За нормою п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Так, за нормою п.4 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Крім того, згідно із ч.3 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Ч.5 ст.165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Згідно з даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 25.07.2012 по теперішній час.

Проте у заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а додані до заяви про видачу судового наказу документи також відповідають цій адресі, тобто, заявник стверджує, що заборгованість виникла саме за цією адресою.

Поряд з цим заявником не надано суду жодних документів, які б підтверджували, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно, як співвласник, вона має обов`язки зі сплати за надані послуги.

Таким чином, відповідно до наданих відомостей адреса зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_1 не співпадає з адресою, за якою виникла заборгованість та яку стягувач просить стягнути.

З урахуванням наведеного у сукупності суд позбавлений можливості дійти висновку про те, що на правовідносини, що виникли між сторонами, розповсюджуються норми цивільного законодавства щодо обов`язків власника нерухомого майна, яке перебуває в приватній власності (зокрема, ст.322 ЦК України).

За нормами п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Оскільки, боржник ОСОБА_1 за адресою, зазначеною стягувачем у заяві про видачу судового наказу, не зареєстрований, даних щодо оформлення за вказаним боржником права власності на квартиру суду не надано, тобто із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, крім того, заявником заявлено вимоги про стягнення заборгованості, тому вважає за необхідне у видачі судового наказу відмовити.

Згідно з ч.2 ст.165ЦПКУкраїни про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, у видачі судового наказу необхідно відмовити та роз`яснити положення ч.1 ст.166 ЦПК України.

Керуючись ст. 160-166, 258-261, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УК ВІРА» дільниця №6 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з вказаної підстави не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою до належного суду в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Копію ухвали суду надіслати заявнику.

Ухвала суду складена та підписана 10.03.2026.

Суддя Л. А. Вайнраух