КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1795/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів.

Вимоги позову мотивує тим, що 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис №22604 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 16 014,63 грн. 04 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

26 жовтня 2023 року в межах примусового виконання з банківської картки позивачки стягнуто 12 000 грн, у зв`язку з чим стало відомо про існування оскаржуваного виконавчого напису. До цього моменту позивачка не була обізнана ані про вчинення виконавчого напису, ані про відкриття виконавчого провадження, оскільки жодних повідомлень чи вимог від банку або нотаріуса не отримувала.

Зазначає, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір, який був наданий нотаріусу для його вчинення, не був нотаріально посвідчений. При цьому, позивач не визнає заявлену відповідачем суму заборгованості у повному обсязі, уважає вимоги спірними, а тому такі обставини виключають можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку.

Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив дотримання вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до цього Переліку, виконавчий напис може бути вчинений виключно на підставі нотаріально посвідченого договору, що передбачає сплату грошових сум, разом із документами, які підтверджують безспірність заборгованості. Такі вимоги у даному випадку дотримані не були.

Вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін судами касаційної інстанції, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, якою дозволялося вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, що не посвідчені нотаріально. Оскаржуваний виконавчий напис був вчинений уже після набрання законної сили зазначеним судовим рішенням, тому суперечить чинному на той момент законодавству.

Таким чином, на переконання позивачки, виконавчий напис №22604 вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Крім того, вказує, що перед зверненням до нотаріуса стягувач зобов`язаний був направити боржнику письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання, однак жодних таких повідомлень позивачка не отримувала, що позбавило її можливості своєчасно оспорити заявлені вимоги та свідчить про відсутність безспірності заборгованості.

Зазначає, що у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 з позивачки на користь відповідача стягнуто 12 000 грн. У разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для набуття зазначених коштів відпадає, а отже вони є безпідставно набутими у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України та підлягають поверненню.

Мотивуючи наведеним, просить:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №22604, вчинений 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 16 014,63 грн;

- стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 12 000 грн безпідставно набутих коштів.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 22604, вчинений 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 16 014,63 грн.

Стягнуто із АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 12 000,00 грн безпідставно набутих коштів.

Стягнуто із АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що суду не надано доказів, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусу надані відповідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, не надано нотаріально посвідченого договору щодо якого виникла така заборгованість, за відсутності засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Стягнувши 12 000,00 гривень як безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції зазначив, що оспорюваний позивачем виконавчий напис за реєстровим номером № 22604, визнано таким, що не підлягає виконанню, отже підстава на підставі для стягнення з позивачки 12 000,00 грн відпала.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ "Банк Форвард" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки наявні у справі квитанції засвідчують лише відрахування коштів із доходів позивачки, однак за відсутності конкретних даних про отримувача цих коштів, посилання сторони позивачки про отримання банком коштів в пред`явленій до стягнення сумі є недоведеними.

Зазначає, що стороною позивача не надано суду належних доказів, зокрема, довідку приватного виконавця, в провадженні якого перебувало відповідне виконавче провадження, відповідно до яких можливо було б достовірно встановити суми, перераховані банку в якості сплати боргу за виконавчим написом, а також суми інших платежів, які були стягнуті із боржника в рамках виконавчого провадження.

Вказує, що при вирішенні спору не враховано, що щодо АТ «Банк Форвард» запроваджено тимчасову адміністрацію та процедуру ліквідації строком з 08 березня 2023 року по 07 березня 2026 року, у зв`язку з чим застосуванню підлягають спеціальні норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які мають пріоритет перед загальними нормами законодавства. Запровадження тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів з банку в інший спосіб, ніж передбачено зазначеним Законом.

З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що позовні вимоги не знайшли належного та об`єктивного підтвердження під час розгляду справи, відповідач вказує, що заявлена до стягнення сума не доведена належними доказами.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

09 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Білонога О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що судом першої інстанції за результатами дослідження письмових матеріалів справи установлено, що 04 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. №22604 від 20 серпня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 16 014,63 грн. Також установлено, що 26 жовтня 2023 року у межах зазначеного виконавчого провадження з позивачки стягнуто 12 000,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відкриття виконавчого провадження, інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження та квитанцією про стягнення коштів, які подані разом із позовом і досліджені судом.

Вказує, що позивач не має доступу до інформації щодо подальшого перерахування стягнутих коштів приватним виконавцем на рахунок відповідача, оскільки така інформація є службовою та конфіденційною і перебуває виключно у розпорядженні виконавця та стягувача. За таких умов доводи скаржника про недоведеність факту отримання коштів банком є безпідставними, оскільки вони не спростовують встановленого судом факту списання коштів з позивача у виконавчому провадженні, ініційованому самим відповідачем, який як зацікавлена сторона не може не знати про подальшу долю цих коштів.

Звертає увагу, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено 20 серпня 2021 року, після втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України №662 у зв`язку із набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, якою скасовано можливість вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, не посвідченими нотаріально.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №554/6777/17, процедура вчинення виконавчого напису передбачає обов`язкове дотримання двоетапного механізму, зокрема належне повідомлення боржника. Недотримання будь-якого з цих етапів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на це, суд першої інстанції правомірно визнав виконавчий напис №22604 таким, що не підлягає виконанню, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Посилання скаржника на неможливість стягнення коштів з банку у зв`язку із запровадженням тимчасової адміністрації та ліквідації, на переконання позивачки, є необґрунтованими.

Дійсно, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня запровадження тимчасової адміністрації встановлюється заборона на примусове стягнення коштів з банку, а вимоги кредиторів можуть бути заявлені лише у встановлений законом строк. Разом із тим, цей строк для пред`явлення вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо АТ «Банк Форвард» сплив у 2023 році, що унеможливлює реалізацію такого механізму захисту прав позивачки.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до яких особа, яка набула або зберегла майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути його потерпілому, у тому числі у випадку, коли правова підстава згодом відпала. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, свідчить про відсутність правової підстави для набуття відповідачем коштів, стягнутих з позивача, а отже створює зобов`язання з їх повернення.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату час, та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №22604 від 20 серпня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" 16 014,63 гривень (а.с. 17).

Згідно даних квитанції 4ХЕ1-Н352-5ВЕР-КХН0 від 26 жовтня 2023 року на рахунок приватного виконавця Павелків Т.Л. перераховано 12 000,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "част.стягнення за ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис №22604 виданий 20.08.2021 документ видав: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович. Зал.до спл.7816.09" (а.с. 22).

З даних інформації про виконавче провадження від 09 травня 2025 року убачається, що загальна сума до стягнення за виконавчим провадженням становить 16 014,63 гривень. Сума звернення стягнення становить 20 116,09 гривень (а.с. 18-21).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №276 від 07 березня 2023 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк Форвард" та делегування повноважень ліквідатора банку" припинено тимчасову адміністрацію в Акціонерному товаристві "Банк Форвард". Розпочато процедуру ліквідації в АТ "Банк Форвард" строком на три роки з 08 березня 2023 року по 07 березня 2026 року включно (а.с. 86).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

У справі, що переглядається колегією суддів, позивачка звернулась до суду із вимогами визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №22604, вчинений 20 серпня 2021 року та стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 12 000 грн безпідставно набутих коштів, стягнутих у межах виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису №22604, вчиненого 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 16 014,63 грн та на підставі статті 1212 ЦК України стягнув із АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 12 000 грн безпідставно набутих коштів, стягнутих в межах виконання виконавчого провадження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Задовольняючи вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції вказав про вчинення такого із порушенням вимог законодавства, зокрема, відсутність посвідченого нотаріально кредитного договору.

Доводів на спростування висновків суду першої інстанції в цій частині апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення коштів, позивачка надала суду копію квитанції 4ХЕ1-Н352- 5ВЕР-КХН0 від 26 жовтня 2023 року, згідно даних якої на рахунок приватного виконавця Павелків Т.Л. перераховано 12 000,00 гривень.

Саме цей доказ взято судом до уваги при вирішенні питання про стягнення коштів, які, як стверджує позивачка, були перераховані з її банківського рахунку на користь стягувача АТ «Банк Форвард» під час виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що цільове призначення вказаної транзакції зазначено як "част.стягнення за ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис №22604 виданий 20.08.2021 документ видав: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович. Зал.до спл.7816.09". Будь-яких доказів отримання відповідачем коштів саме у розмірі 12 000,00 гривень матеріали справи не містять.

Жодних клопотань про витребування матеріалів виконавчого провадження чи приєднання до матеріалів справи відповідних доказів не було заявлено під час розгляду справи судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача коштів у розмірі 12 000,00 гривень, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що саме таку суму перераховано приватним виконавцем на рахунок стягувача в межах виконання виконавчого провадження.

Крім цього, колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно даних рішення правління Національного банку України від 07 березня 2023 №90-рш прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Форвард» (а.с.86).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 вересня 2023 року №1140 призначено уповноваженою особою фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк Форвард» з 20 вересня 2023 року Караченцева А. Ю. (а.с.85).

Згідно пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація ? це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку ? це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивачки настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Виходячи з викладеного, вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів не підлягають задоволенню, оскільки стягнення коштів має відбуватися в порядку, передбаченому законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд першої інстанції на викладене увагу не звернув, та дійшов помилкового висновку про стягнення із відповідача на користь позивачки 12 000,00 гривень, відтак в цій частині оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо не згоди із оскаржуваним рішення в частині визнання виконавчого напису №22604, вчиненого 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 16 014,63 грн, таким, що не підлягає виконанню, в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення коштів, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. У зв`язку з цим розмір судового збору, що підлягає стягненню з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 , слід зменшити з 2 422,40 грн до 1 244,20 грн - пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за подачу апеляційної скарги скаржником сплачено 3 633,60 гривень судового збору, що підтверджується даними платіжної інструкції №76993 від 15 вересня 2025 року.

Ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, відповідно до статті 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, слід стягнути 1 816,80 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства « Банк « Форвард» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 12 000,00 гривень, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення - про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з АТ "Банк Форвард" на користь ОСОБА_1 з 2 422,40 гривень до 1 211,20 гривень.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Банк Форвард" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 1 816,80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 09 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова