Номер провадження: 22-ц/813/296/26
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №495/10543/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2022 року у складі судді Гниличенко М.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 21 грудня 2021 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, просив стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку грошових коштів на його користь на відшкодування моральної шкоди 2000000,00 грн., втраченого заробітку 265532,92 грн. (т.1 а.с.1-16).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.189-190).

Відповідач Державна казначейська служба України позов не визнав, зазначивши у відзиві, що Казначейство не несе цивільно-правової відповідальності за неправомірні дії посадових та службових осіб органів влади. Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган, діями якого завдано шкоди. Таким органом у даній справі є Одеська обласна прокуратура. Закон №266/94-ВР визначає порядок відшкодування шкоди, який позивачем не дотримано. По суті вимог вважає розмір моральної шкоди завищеним, вимоги про стягнення заробітку за час відсторонення безпідставним, так як позивач звільнений у зв`язку із закінченням контракту (т.2 а.с.2-10).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2022 року (описку виправлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково; стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 690000,00 грн, в рахунок відшкодування неотриманого заробітку грошові кошти в сумі 34342,33 грн., в решті вимог відмовлено; судові витрати компенсовано за рахунок держави (т.2 а.с.52-62, 63-64).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду (т.2 а.с.127-128).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю (т.2 а.с.89-111).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення суду.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.69-77).

За змістом вимог апеляційних скарг незаконність і необґрунтованість рішення полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено; рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.165-170).

Висновок суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року скасовано; справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т.2 а.с.223-229).

Висновок суду касаційної інстанції мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин та зробив помилковий висновок про пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та про часткове задоволення апеляційної скарги Казначейства, зміну рішення суду з огляду на наступне.

01 червня 2017 року прокуратурою Одеської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000715 відносно підозрюваних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 був затриманий.

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.

18 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід тримання під вартою з правом внесення застави до 15 січня 2018 року.

24 листопада 2017 року ОСОБА_1 звільнений з-під ватри (заставу внесено).

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року у справі №495/2212/18, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року та постановою Верховного суду від 07 вересня 2022 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000715 від 01 червня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, ОСОБА_1 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України (у зв`язку з недоведеністю в діях складу кримінального правопорушення).

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 16 листопада 2017 року по 28 вересня 2022 року, тобто 3 роки 10 місяців 12 днів.

На час затримання ОСОБА_1 обіймав посаду начальника міжрайонного оперативного відділу (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 затриманий.

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 припинено виплату грошового забезпечення.

ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року тимчасово відсторонений від посади (ухвала слідчого судді припинила дію 17 січня 2018 року).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 20 листопада 2017 року №1179-ос у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 звільнений з посади начальника міжрайонного оперативного відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі підпункту 6 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15 червня 2018 року №218-ос підполковника ОСОБА_1 (перебуває у розпорядженні начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання штатна посада начальник міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_3 ) звільнено у запас Збройних Сил України по пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, передбачено статтею 1176 ЦК України, відповідно до положень якого шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК): Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).

Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п.1 ч.1 ст.1 Закону); завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону).

Випадки, у яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом №266/94-ВР, визначено у статті 2 Закону, згідно пункту 1 частини 1 даної статті право на відшкодування шкоди виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Стаття 3 Закону №266/94-ВР визначає, що у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (п.1 ч.1 ст.3 Закону); моральна шкода (п.5 ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету; розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, зокрема, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч.5 ст.4 Закону).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.6 ст.4 Закону).

Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41, розмір сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного, зокрема, за час відсторонення від роботи (посади) (п.8 Положення); середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється, зокрема, для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 5 травня 1995 року №348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100» (п.п.1 п.9 Положення); розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом; відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету (п.17).

ОСОБА_1 перебував під слідством на судом з 16 листопада 2017 року по 28 вересня 2022 року, тобто 3 роки 10 місяців 12 днів (46 місяців 12 днів).

Законом «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-ІХ мінімальна заробітна плата станом на 01 жовтня 2022 року встановлена у розмірі 6700,00 грн.

Виходячи з мінімального розміру заробітної плати 6700,00 грн. на момент розгляду справи судом першої інстанції та часу перебування під слідством та судом 3 роки 10 місяців 12 днів, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 310880,00 грн. (/6700,00 грн. х 46 міс. = 308200,00 грн./ +/ 6700,00 грн. : 30 днів х 12 днів = 2680, 00 грн./ = 310880,00 грн.).

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен день перебування під слідством та судом, цей розмір є гарантованим мінімумом.

ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди визначив рівним 2000000,00 грн., судом стягнуто на відшкодування моральної шкоди 690000,00 грн. (з урахуванням 2,5 мінімальних заробітних плат), позивач вважає дане стягнення недостатнім, відповідач вважає завищеним.

Доводи Казначейства в частині прийняття розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб при визначення розміру відшкодування моральної шкоди не відповідають закону та, відповідно, не приймаються.

Апеляційний суд в частині вимог про відшкодування моральної шкоди виходить з того, що підстави для застосування коефіцієнту 2.5 відсутні, проте з урахуванням обставин, з якими закон пов`язує право на відшкодування моральної шкоди у даному випадку, вважає обґрунтованим розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначити рівним 400000,00 грн. (чотириста тисяч); шкода підлягає відшкодуванню державою за рахунок коштів Державного бюджету України.

На час затримання ОСОБА_1 обіймав посаду начальника міжрайонного оперативного відділу (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 затриманий.

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 припинено виплату грошового забезпечення.

ОСОБА_1 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2017 року тимчасово відсторонений від посади (ухвала слідчого судді припинила дію 17 січня 2018 року).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 20 листопада 2017 року №1179-ос у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 звільнений з посади начальника міжрайонного оперативного відділу (з місцем дислокації Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 та зарахований у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15 червня 2018 року №218-ос підполковника ОСОБА_1 (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Період відсторонення від посади з 16 листопада 2016 року (затримання) по 17 січня 2018 року (припинення дії відсторонення по ухвалі слідчого судді) становить 63 дні.

Згідно довідки від 13 грудня 2022 року №251 військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України грошове забезпечення ОСОБА_1 у вересні 2017 року становило 15861,60 грн., у жовтні 2017 року становило 16001,60 грн. (т.2 а.с.44).

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від роботи (посади) становить: 15861,60 грн. + 16001,60 грн. = 31863,20 грн. : 61 день = 522,35 грн. Втрачений заробіток за період з 16 листопада 2017 року по 17 січня 2018 року (63 дні) становить 32908,05 грн. (522,35 грн. х 63 дні = 32908,05 грн.).

Апеляційний суд в частині вимог про відшкодування втраченого заробітку (грошового забезпечення) за час відсторонення вважає обґрунтованим розмір грошового відшкодування 32908,05 грн., яке підлягає відшкодуванню державою за рахунок коштів Державного бюджету України.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є державна як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (пункти 43, 44 постанови Великої Палати Верховного суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження «14-515цс19)).

У справі, що переглядається, належним відповідачем є держава як учасник цивільних відносин.

Звернувши позовні вимоги до держави як до відповідача, позивач не зазначив орган (порушника його прав).

Згідно пункту 11 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Державна казначейська служба України за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 18607,50 грн. (на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху).

Оскільки належним відповідачем є Держава Україна, а не Державна казначейська служба України, то сплачений Державною казначейською службою України за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 18607,50 грн. підлягає поверненню повністю на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Судові витрати у справі підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Справа після касаційного перегляду в провадженні суду апеляційної інстанції перебуває з лютого 2024 року, призначалась до розгляду на 05 грудня 2024 року, 19 грудня 2024 року, 17 квітня 2025 року, 27 листопада 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 27 листопада 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди змінити.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на відшкодування втраченого за час відсторонення з 16 листопада 2016 року по 17 січня 2018 року заробітку грошові кошти в сумі 32908 грн. 05 коп.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 400000 грн. 00 коп.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повернути Державній казначейській службі України сплачену за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі №495/10543/21 суму судового збору 18607 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 березня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова