ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2664/25
Номер провадження 22-ц/818/346/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року в складі судді Лисиченко С.М. по справі № 953/2664/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 09 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») укладено Кредитний договір № CL-306552, відповідно до умов якого позичальниця отримала кредит у розмірі 101 000 грн строком на 36 місяців (до 08 квітня 2024 року) зі сплатою відсотків у розмірі 35% річних.

08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин- фінанс» (нова назва -ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс») укладено договір факторингу, на підставі якого останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Відповідачка своїх зобов`язань за Кредитним договором № CL-306552 від 09 квітня 2021 року належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 28 лютого 2025 року за нею обліковується заборгованість у розмірі 195 132,62 грн, в тому числі строкове тіло 24 925,91 грн, прострочене тіло 57 787,07 грн, прострочені відсотки 48 099,80 грн, строкові відсотки 61911,03 грн.

Посилаючись на вказані обставини ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості у заявленому ним розмірі. Також, позивачем не доведено, що він набув право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № CL-306552 від 09 квітня 2021 року.

На вказане судове рішення 19 червня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, товариство просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Розмір заборгованості, заявлено до стягнення, відповідачем не спростовано, власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування розрахунку Товариства не надано.

ОСОБА_1 не надано доказів на спростування факту укладення кредитного договору, зокрема, вона не зверталася до суду із позовом про визнання цього договору недійсним. Позичальником не доведено належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Заборгованість за кредитним договором не погашена, а зміна кредитора жодним чином не впливає на факт того, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині.

Також, в апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» просило визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів, поновити строк на подання доказів та долучити їх до матеріалів справи, а саме - Договір факторингу з відступлення права грошової вимоги; Платіжна інструкція № 1 від 08 листопада 2023 року; Рішення № 12/12/24-1 від 12 грудня 2024 року про зміну найменування товариства; Виписки по рахунку відповідача; Меморіальний ордер; Розрахунок боргу.

Вказувало про неможливість своєчасно долучити вказані докази, оскільки останні об`єктивно не були у розпорядженні позивача на момент розгляду даної справи, а були отримані лише за запитом останнього після винесення оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судове засідання апеляціного суду стороно-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 березня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» отримано в електронному кабінеті 23 липня 2025 року (т. 1, а.с. 107);

Адвокатом Альховською Іриною Богданівною, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» отримано в електронному кабінеті 23 липня 2025 року (т. 1, а.с. 108);

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с. 110-111), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 1, а.с. 109).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 09 квітня 2021 року між ТОВ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-306552, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 101000,00 грн (а.с. 12-14).

Сторонами погоджено, що строк кредитування становить 36 місяців терміном до 08 квітня 2024 року (п.2.3).

За п. 2.4 кредитного договору зазначено, що позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби у сумі 101000 грн на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 4.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних.

Згідно з п. 4.4 договору загальні витрати позичальника по кредиту за цим договором становлять 64739,79 грн.

Додатком № 1 до кредитного договору між сторонами погодженого графік платежів за договором.

08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин - фінанс» укладено договір факторингу із відступлення грошової вимоги за кредитним договором та прав за забезпечувальним договором (а.с. 24 зворот- 25).

Згідно з додатком №1 до договору факторингу АТ «Кредобанк» відступило ТОВ «ФК «Марин- фінанс» грошову вимогу до боржника з порядковим номером 3434 ОСОБА_1 , номер кредитного договору СL-306552 від 09 квітня 2021 року на суму заборгованості 133221,59 грн. Додаток № 1 до договору факторингу підписано АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин- фінанс» (а.с.24).

Рішенням № 12/12/24-1 від 12 грудня 2024 року учасника ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальність «ФК «Аксіліум Фінанс» (а.с. 31).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28 лютого 2025 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 195132,62 грн, з яких заборгованості за тілом кредиту (строкова) 24925,91 грн, суми заборгованості за тілом кредиту (прострочена) 57787,07 грн, суми заборгованості за відсотками (строкова) 2408,81 грн, суми заборгованості за відсотками (прострочена) 48099,80 грн та нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року 61911,03 грн (а.с. 17).

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Верховним Судом у постановах від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18 та від 14липня 2021року у справі № 641/2207/18 зазначено, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (постанова Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» в обґрунтування позову надано копію: анкети- заяви № СL-306552 від 01 квітня 2021 року, кредитного договору № СL-306552 від 09 квітня 2021 року, розрахунок заборгованості станом на 28 лютого 2025 року, а також договору факторингу від 08 листопада 2023 року та додатком № 1.

Між тим, матеріали справи не містять доказів надання кредитних коштів ОСОБА_1 а саме: виписку з поточного рахунку позичальника, на який на виконання умов пункту 2.4 кредитного договору первісний кредитор мав зарахувати кредитні кошти.

Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявності у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором (розрахункового документа, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

До апеляційної скарги ТОВ «ФК Аксіліум Фінанс» долучено Виписки по рахунку відповідача та Меморіальний ордер про перерахування коштів, які позивач просив долучити до матеріалів справи, проте судова колегія не приймає до уваги вказані докази з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За пунктом 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті367 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, які вона довела. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і на засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд має врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно реалізовувати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати висновок в ухвалі за наслідками обговорення заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18).

Дослідження нових доказів відбувається, зокрема, у таких випадках:

якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала та не могла знати про їхнє існування;

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду;

додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції;

суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи;

суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їхнє подання до суду становило для цього учасника певні труднощі тощо);

є інші поважні причини для їхнього неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не були досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень (постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17).

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року в справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) зазначено, що Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18))».

ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс» не обґрунтовано та не доведено неможливість подання вказаних доказів, які є банківськими документами, що перебували у первісного кредитора та які позивач мав отримати за його запитом.

Тобто, ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс» мав можливість отримати ці докази як до пред`явлення позову, так й впродовж всього розгляду справи в суді першої інстанції. Об`єктивних перешкод для вчинення вказаних дій позивачем не наведено. Також судова колегія враховує, що ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, його представництво здійснював адвокат, тобто фахівець в галузі права, судова практика є усталеною, а тому позивач мав бути обізнаним про вимоги, що пред`являються у спірних правовідносинах.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не приймає надані позивачем невчасно з власної вини вищевказані докази.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук