Провадження №2/333/1078/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кругліковій А.В.,

при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 ) звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) заборгованості за договором позики від 17.02.2025 в сумі 85 936 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 17.02.2025 між сторонами укладено договір позики, на виконання якого ОСОБА_1 передала відповідачу суму коштів, обумовлену в договорі в розмірі 2 100 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути в строк до 01.10.2025. Станом на дату подання позову, відповідач вказану заборгованість позивачеві не повернув. З огляду на викладене, оскільки відповідач уникає виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором позики від 17.02.2025, в добровільному порядку кошти не повернув, позивач звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 29.10.2025 судом відкрито провадження у цивільній справі №333/10265/25 за позовом ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, розгляд справи вирішено судом проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 27.11.2025 о 10 год. 30 хв.

04.11.2025 на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву, в якому відповідач також просив суд здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Розглянувши наведене вище клопотання відповідача суд дійшов висновку наступного висновку.

Цивільне судочинство відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Статтею 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд (ч. 1). У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2). При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3). В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини (ч. 4).

Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

З огляду на викладене, враховуючи ціну позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, а також те, що спір у справі 333/10265/25 не відноситься до категорії спорів, визначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, в тому числі ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про залишення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження без задоволення.

Також, 14.11.2025 на адресу суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких відповідач ОСОБА_2 просить суд призначити почеркознавчу експертизу у разі сумнівів у справжності підпису.

Оскільки вказане вище клопотання відповідача не обґрунтовано належним чином, не містить переліку питань, на які потрібна відповідь експерта та не визначено експертної установи, якій ОСОБА_2 просить суд доручити проведення експертизи, судом залишено без задоволення заявлене клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні 27.11.2025 судом задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, судом відкладено розгляд справи на 15.01.2026 об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 15.01.2026 судом задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, судом відкладено розгляд справи на 04.03.2026 об 11 год. 00 хв.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, 04.03.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутністю уповноваженого представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутністю уповноваженого представника, за наявними в матеріалах цієї справи доказами.

Відповідач та його представник в судові засідання не з`явилися, 03.03.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи № 333/10265/25, призначеної на 04.03.2026 об 11 год. 00 хв., у зв`язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні, а саме: у розгляді кримінальної справи № 335/7576/23, яка призначена на 04.03.2026 о 10 год. 00 хв.

Розглянувши заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1. ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 наведеної вище статті ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи № 333/10265/25, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки причини неявки до суду - приймання участі у розгляді іншої кримінальної справи № 335/7576/23 суд визнає не поважними. Так, вбачається, що розгляд цивільної справи № 333/10265/25 призначено судом на 04.03.2026 об 11 год. 00 хв., водночас розгляд кримінальної справи № 335/7576/23 було призначено на 04.03.2026 о 10 год. 00 хв.

Також, відмовляючи у задоволення вказаного клопотання суд виходить з того, заявлені клопотання зі сторони відповідача про відкладення розгляду справи, які вже неодноразово задовольнялись судом, мають системний характер та неодноразова неявка відповідача та його відповідача в судові засідання з розгляду цивільної справи № 333/10265/25 сприяють безпідставному затягуванню розгляду цієї справи.

Такі дії порушують принципи правової визначеності, законності та права на справедливий суд у розумний строк (ст. 6 Конвенції, ст. 129 Конституції).

Суд підкреслює, що дотримання процесуальних строків має поєднуватися з ефективністю та стабільністю судового розгляду, оскільки саме це забезпечує реальне виконання стандарту «reasonable time».

З огляду на викладене, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи № 333/10265/25.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Статтею 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2).

Судом встановлено, що 17.02.202 між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено договір позики, відповідно до п. 1.1. якого за даним договором Позикодавець передає Позичальникові позику у сумі 2 100 доларів США, що в еквіваленті грошового зобов`язання становить 85 936 грн за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, а Позичальник зобов`язався повернути отриману суму в доларах США в строки і у порядку, зазначеному в даному договорі.

Згідно з п. 1.2. договору, позика надається Позичальнику в строк до першого жовтня 2025 і підлягає поверненню Позичальнику не пізніше вказаного строку, але з можливістю дострокового повернення повністю або частково.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що зміст ст.ст. 1046-1052 Цивільного кодексу України сторони розуміють та зміст їх відомий.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.2.1 договору, Позикодавець зобов`язався передати Позичальникові в позику обумовлену цим договором суму грошей, а Позичальник зобов`язався належним чином прийняти від Позикодавця позичені грошові кошти та повернути в строк, вказаний в п. 1.2. даного договору.

Розділом 3 вказаного вище договору сторони обумовили порядок надання та повернення позики.

Позикодавець надає Позичальнику всю суму позики в момент підписання цього договору (п. 3.1.). Передача грошей здійснюється готівкою (п. 3.2.). Позичальник підписанням цього договору свідчить про отримання від Позикодавця всієї суми грошових коштів в повному обсязі відповідно до п. 1.1. договору (п. 3.3.).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконано зобов`язання з передачі відповідачу в позику обумовлену договором позики від 17.02.2025 суму грошей в розмірі 2 100 доларів США, що в еквіваленті грошового зобов`язання становить 85 936 грн за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору.

Даний факт підтверджується фактом підписання відповідачем договору позики від 17.02.2025, що у відповідності до умов п. 3.3. договору свідчить про отримання від Позикодавця всієї суми грошових коштів в повному обсязі відповідно до п. 1.1. договору.

Як встановлено судом, відповідач прийнятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів, отриманих за наведеним вище договором позики від 17.02.2025 не виконав, суму позики в строк, визначений у договорі - до 01 жовтня 2025 року не повернув.

Вимогою про погашення заборгованості від 02.10.2025 № 1 ОСОБА_1 просить позичальника ( ОСОБА_2 ) виконати порушенні зобов`язання та погасити прострочену заборгованість за договором позики від 17.02.2025, що складає 2 100 доларів США.

Докази направлення на адресу відповідача вказаної вище вимоги містяться в матеріалах справи.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором позики від 17.02.2025 в строк, визначений у договорі, матеріали цієї справи не містять та відповідачем не надано.

Розглянувши доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи розписки про передачу коштів, банківського переказу, квитанції чи будь-якого іншого підтвердження передачі коштів, суд виходить з наступного.

Враховуючи норми ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики.

В матеріалах справи відсутні докази оспорювання відповідачем договору позики від 17.02.2025 в судовому порядку.

Доводи відповідача про психологічний тиск зі сторони позивача при укладенні договору позики від 17.02.2025 не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому є неспроможними.

Як встановлено судом, умови договору позики від 17.02.2025 не містять положень, які б передбачали, що на підтвердження укладення договору позики та передачі грошей позичальник надає позикодавцю розписку або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Факт отримання грошових коштів позичальником (відповідачем) підтверджується підписанням відповідачем самого договору позики від 17.02.2025, що, як встановлено вище судом, у відповідності до умов п. 3.3. договору свідчить про отримання від Позикодавця всієї суми грошових коштів в повному обсязі відповідно до п. 1.1. договору.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17.02.2025 в сумі 85 936 грн. є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 211,20 грн. покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 268 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) - 85 936 (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. основного боргу за договором позики від 17.02.2025 та 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова