справа № 362/8547/24
провадження № 2/362/403/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.26 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної часткової власності та виділення частки житлового будинку та земельної ділянки.

Суд установив:

Суть спору

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- поділити в натурі між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 належний їм на праві приватної спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м. житлова площа - 41,5 кв.м., визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на виділене нерухоме майно;

- поділити в натурі між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 належну їм на праві приватної спільної часткової власності - земельну ділянку кадастровий номер :10:028:0017, площею 0,0527 га за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 право приватної власності на виділені земельні ділянки, згідно схеми поділу № 2 у висновку експерта;

- припинити право на спільну часткову власність на житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м. житлова площа - 41,5 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер :10:028:0017, площею 0,0527 га за адресом: АДРЕСА_1 ;

- виділити у власність позивачу наступні кімнати житлового будинку, якими фактично користується позивач: кухня на експлікації плану житлового будинку у технічному паспорті зазначена за № 3 загальною площею 9,3 кв.м. - житлова кімната, загальною площею 7,6 кв. м. на експлікації № 4;- житлова кімната, загальною площею 11,3 кв.м. на експлікації № 5, а загалом загальною площею 28,2 кв.м.;

- виділити у власність відповідачу ОСОБА_2 наступні кімнати житлового будинку, яким користується відповідач: веранда № 1, площею 3,3 кв.м. позначена у технічному паспорті житлового будинку під № l, коридор, загальною площею 8,2 кв.м. позначений в технічному паспорті житлового будинку під № 2, житлова, загальною площею 15,0 кв.м. позначена в технічному паспорті житлового будинку під № 6, житлова, загальною площею 7,6 кв.м. позначена на технічному паспорті житлового будинку під номером АДРЕСА_2 , коридор, загальною площею 2,4 кв.м. позначений на технічному паспорті житлового будинку під № 8, а загалом загальною площею 36,5 кв.м.;

- стягнути з відповідача грошову компенсацію за різницю в вартості часток у сумі 29 106,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що між сторонами вже склався певний порядок володіння житловим будинком, водночас співвласники не завжди можуть домовитися про спільне володіння будинком, земельною ділянкою та прибудинковими спорудами через недоброзичливі стосунки, у зв`язку із чим, на думку позивача, існує необхідність поділу майна між співвласниками шляхом виділення позивачу в натурі реальної частки.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позов є передчасним, оскільки права чи інтереси позивача відповідачем не порушувалися, між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо поділу майна, що перебуває у їх спільній частковій власності, а отже немає правових підстав для задоволення позову. Окрім того, вказав, що відповідач не перешкоджала позивачу в реалізації її права на виділ (поділ) спільного майна та вважає за можливе досягнення домовленості щодо укладання договору про поділ нерухомого майна в позасудовому порядку. Серед іншого, відповідач також посилається на той факт, спірна земельна ділянка не перебуває у приватній власності позивача та відповідача, а отже вимоги щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :10:028:0017, площею 0,0527 га за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконними та не підлягають задоволенню.

Процедура

Ухвалою від 30 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 11 березня 2025 року суд задовольнив клопотання позивача та призначив у цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою від 23 травня 2025 року суд задовольнив клопотання судового експерта та надав у розпорядження експерта додаткові докази.

Ухвалою від 19 червня 2025 року суд задовольнив клопотання судового експерта та погодив експерту залучення інженера-геодезиста, надав дозвіл на використання відомостей (інформації) із загальнодоступних ресурсів.

Ухвалою від 10 листопада 2025 року суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 26 листопада 2025 року суд прийняв заяву позивача про уточнення позовних вимог, постановив подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням уточнених позовних вимог, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також просила суд стягнути з відповідача судові витрати позивача на правничу допомогу в сумі 24 000,00 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 13 617,18 грн. та витрати на оплату послуг експерта в сумі 53 000,00 грн., всього 90 617,18 грн.

Представник відповідача визнала позовні вимоги в частині поділу в натурі між позивачем та відповідачем належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м. житлова площа 41,5 кв.м.; припинення права на спільну часткову власність на вказаний житловий будинок; виділення у власність позивачу та відповідачу приміщення житлового будинку, яким вони фактично користуються відповідно схеми поділу житлового будинку, що вказана у Додатку № 2 висновку експерта; стягнення з відповідача грошової компенсації з урахуванням поділу житлового будинку з відступом від ідеальних часток, з урахуванням варіанту № 1 поділу в натурі житлового будинку (варіант 1, таблиця 16 висновку експерта). Водночас, зазначила, що розмір витрат позивача на правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи.

У подальшому представники сторін подали заяви про здійснення розгляду справи в їхню відсутність, свої позиції підтримали.

За правилами частини п`ятої статті 268 ЦПК України датоюухвалення рішення є дата складання повного його тексту.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Відповідно до Договору дарування від 09 серпня 2022 року позивач є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначена частина житлового будинку, що відчужена за вказаним договором, належала дарувальнику (матері позивача) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Васильківською міською державною нотаріальною конторою Київської області 06 липня 2004 року за реєстровим № 2269 та зареєстрованого Васильківським МБТІ 17 серпня 2004 року, номер запису: 5760 в книзі 27-189, реєстраційний номер: 6270671 - 1/3 (одна третя) частка житлового будинку; Договору дарування житлового будинку, посвідченого Соломатіною О.П., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області 12 листопада 2021 року за реєстровим № 1594 та зареєстрованого нею ж в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 листопада 2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, номер запису про право власності: 45005094 - 1/6 (одна шоста) частка житлового будинку.

Інша частина житлового будинку у розмірі 1/2 перебуває у власності відповідача, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Васильківською міською державною нотаріальною конторою Київської області 06 липня 2004 року за реєстровим № 2269, а також Договору дарування житлового будинку, посвідченого Соломатіною О.П., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області 12 листопада 2021 року за реєстровим № 1594.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :10:0028:0017 загальною площею 0,0527 га за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

При цьому право власності на таку земельну ділянку у передбачений чинним законодавством спосіб не оформлене.

У межах даної справи судовим експертом проведено будівельно-технічну, оціночно-будівельну та земельно-технічну експертизи, за результатами яких складено висновок №3557 від 05 вересня 2025 року.

Так, експертом запропоновано два варіанти поділу в натурі житлового будинку загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м. по АДРЕСА_1 між співвласниками будинку з відступом від ідеальних часток.

У відповідності до варіанта №1 поділу в натурі житлового будинку арифметичні частки співвласників становитимуть: арифметична частка позивача: 43/100; арифметична частка відповідача: 57/100. В грошовому виражені частка: позивача - менша на 34 539,0 грн.; відповідача - більша на 34 539,0 грн.

У відповідності до варіанта №2 поділу в натурі житлового будинку арифметичні частки співвласників становитимуть: арифметична частка позивача: 44/100; арифметична частка відповідача: 56/100. В грошовому виражені частка: позивача менша на 29 106,0 грн.; відповідача більша на 29 106,0 грн.

Судовим експертом також запропоновані можливі варіанти поділу земельної ділянки площею 0,0527 га кадастровий номер :10:0028:0017.

Нормативно-правове регулювання та мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних / неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.

Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.

Отже, за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року по справі № 357/3145/20.

Так, за результатами проведеної судовим експертом експертизи складений висновок, відповідно до якого судовий експерт дійшов висновку, що враховуючи склад приміщень житлового будинку, технічний стан будинку, поділити житловий будинок загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м. по АДРЕСА_1 між співвласниками згідно ідеальних часток 1/2 та 1/2, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, неможливо.

Разом із тим, судовим експертом запропоновано поділити житловий будинок загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м. по АДРЕСА_1 відповідно до фактичного поділу будинку, виділивши у власність позивача приміщення загальною площею 28,2 кв.м. та у власність відповідача приміщення загальною площею 36,5 кв.м. (схему поділу приміщень житлового будинку наведено у додатку № 2 висновку експерта).

Так, згідно з варіантом № 2 поділу в натурі спірного житлового будинку арифметичні частки співвласників становитимуть: 44/100 для позивача, 56/100 для відповідача; в грошовому вираженні частка позивача менша на 29 106,00 грн.

Поділ житлового будинку за вказаним варіантом відповідає інтересам сторін, є наближеними до ідеальних часток кожного із співвласників будинку та забезпечить можливість експлуатації частин будинку після його поділу.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наведених обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача у зазначеній частині та поділити спірний житловий будинок шляхом виділення у власність позивача приміщення загальною площею 28,2 м2 та у власність відповідача приміщення загальною площею 36,5 м2, стягнувши при цьому з відповідача грошову компенсацію за різницю в вартості часток у сумі 29 106,00 грн.

Що стосується поділу земельної ділянки суд зазначає таке.

У відповідності до вимог статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Звертаючись із даним позовом позивач просить поділити в натурі між позивачем та відповідачем належну їм на праві приватної спільної часткової власності земельну ділянку, а також припинити право на спільну часткову власність на таку земельну ділянку.

Так, за висновком експерта відповідно до запропонованого поділу житлового будинку судовим експертом надано два можливі варіанти поділу земельної ділянки у рівних частках.

Разом із тим, відповідно до частини першої та шостої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що законодавець чітко визначив об`єкт земельних відносин, щодо яких можливо здійснювати формування земельних ділянок шляхом поділу. Це земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні.

У частині четвертій статті 120 ЗК України вказано, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) вказала, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Водночас відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Позивачем не надано доказів щодо власності (користування) земельною ділянкою, на якій розташований вищевказаний будинок.

Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували право власності (користування) земельною ділянкою, позбавляє суд можливості поділити в натурі між позивачем та відповідачем земельну ділянку кадастровий номер :10:028:0017.

Вимог про визначення варіантів користування земельною ділянкою позивачем також не заявлялося.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині поділу в натурі між позивачем та відповідачем земельної ділянки кадастровий номер :10:028:0017.

Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 24 000,00 грн., витрат на оплату судового збору в сумі 13 617,18 грн., а також витрат на оплату послуг експерта в сумі 53 000,00 грн. (всього 90 617,18 грн.) суд виходять з такого.

Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини третьої цієї ж статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, зважаючи на те, що предметом розгляду даної справи були житловий будинок та земельна ділянка, а також, те, що суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову в частині поділу житлового будинку, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 6 808,59 грн., правничої допомоги в розмірі 12 000,00 грн., а також витрат на оплату послуг експерта в сумі 26 500,00 грн. (всього 45 308,59 грн.).

Керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м. житлова площа 41,5 кв.м., між ОСОБА_1 й ОСОБА_2 .

3. Поділити в натурі житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв.м., житлова площа 41,5 кв.м., між ОСОБА_1 й ОСОБА_2 .

4. Виділити ОСОБА_1 в натурі належну їй 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,2 кв.м.

5. Виділити ОСОБА_2 належну їй 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,5 кв.м.

6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю в вартості часток в сумі 29 106 (двадцять дев`ять тисяч сто шість) гривень 00 копійок.

7. В іншій частині позов залишити без задоволення.

8. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 45 308 (сорок п`ять тисяч триста вісім) гривень 59 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення: 11 березня 2026 року.

Суддя О.В. Попович