П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/17869/25

Провадження № 22-ц/4815/150/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Рівненська міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Олексюка Р.Р. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року, ухвалену в складі судді Галінської В.В., у справі № 569/17869/25

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про скасування рішення та приватизацію земельної ділянки.

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що у зв`язку з поданням позову існує ризик, що після ознайомлення з його змістом відповідач намагатиметься відчужити спірну земельну ділянку з метою уникнення участі у справі як належний відповідач. Крім того, є суттєва ймовірність, що відповідачка розпочне реконструкцію або добудову частини будинку (по периметру фундаменту будинку), розташованого на спірній земельній ділянці. Будь-які подібні дії, зокрема будівельні роботи, можуть призвести до істотної зміни об`єкта спору та суттєво ускладнити, а в окремих випадках зробити неможливим відновлення порушених прав позивачки у разі задоволення позовних вимог. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлена ризиками, які пов`язані із розглядом справи по суті та подальшим виконанням рішення суду.

З метою забезпечення позову просила суд заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження та поліпшення земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0428, а саме: проводити будівельні роботи, зводити нові об`єкти, здійснювати реконструкцію чи перепланування існуючих споруд на вказаній земельній ділянці.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про скасування рішення про приватизацію земельної ділянки задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження та поліпшення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0428, а саме: проводити будівельні роботи, зводити нові об`єкти, здійснювати реконструкцію чи перепланування існуючих споруд на вказаній земельній ділянці.

Не погодившись із ухвалою суду, представник відповідача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.

Покликається на те, що суд не врахував, що до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу який би свідчив про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування визначених судом видів забезпечення позову.

Суд не пересвідчився чи дійсно існує реальна загроза невиконання судового рішення у разі задоволення позову. Позивачем не доведено що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що ухвала суду законна та обґрунтована. Просить залишити її без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Встановлено, що між позивачем та відповідачами існує спір з приводу правомірності набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частини третя, десята статті 150 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) підтверджено сформульовані нею у справах № 914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначено таке.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що «як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.»

Колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи відповідача права власності на належне йому нерухоме майно.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову до його пред`явлення і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Установивши, що між сторонами виник спір з приводу правомірності набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку на підставі оспорюваних рішень міської ради, враховуючи предмет спору та зміст позовних вимог, який обґрунтовано порушенням прав позивачів за зустрічним позовом, реальну можливість відповідача здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірної земельної ділянки та здійснення будівельних робіт на ній, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту та заборони вчинення певних дій, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки у випадку відчуження земельної ділянки та проведення будівництва на ній це ускладнить подальше виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, тобто можливість поновлення прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги щодо безпідставного накладення арешту на земельну ділянку колегія суддів визнає необґрунтованими.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Олексюка Р.Р. відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2026 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.