справа № 753/1209/25
провадження № 2-о/753/91/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Начичко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діюча в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі представника адвоката Клименка М.С., діючого на підставі ордера адвоката про надання правової дрпомги від 27 грудня 2024 року, звернулася до суду із заявою у якій просить «встановити факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , це ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є рідним батьком ОСОБА_2 , тобто встановити факт того, що при занесенні інформації до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження була допущена помилка в місяці народження)».

Враховуючи принцип диспозитивності, суд не вправі виходити за межі вимог заяви, й розглядає заяви відповідно до її змісту та прохальної частини.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

02 лютого 2023 року ОСОБА_5 , яка діє як законний представник ОСОБА_6 , звернулась до ПН КМНО Шевчук З.М. із заявою стосовно видачі Свідоцтва про право на спадщину, нотаріус повідомила їй, що у даті народження ОСОБА_3 є помилка, а саме у Державному реєстрі акті цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження значаться відомості, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не 26 липня 1981 року, як це зазначено у всіх інших документах.

Згодом ОСОБА_5 звернулась до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою № 306/33.2-89 від 28.03.2023 року, та отримала Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , згідно з яким дата народження значиться як ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, згідно з Витягом (про народження) № 5 від 12.01.2022р., який сформувала ПН КМНО Шевчук З.М., батько ОСОБА_6 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Витягом (про народження) № 3 від 12.01.2022р., який сформувала ПН КМНО Шевчук З.М., ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з Витягом (про народження) № 9 від 12.01.2022р., який сформувала ПН КМНО Шевчук З.М., ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з Витягом (про смерть) № 2 від 12.01.2022р., який сформувала ПН КМНО Шевчук З.М., ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 зверталась до КНП «КМКЛ № 1» із запитом про дату народження ОСОБА_4 , проте отримала відповідь, що довідку про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надати неможливо. Історії хвороби (документи) 1981р. були зняті з обліку (термін зберігання 25 років закінчився).

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою щодо внесення змін до актового запису про народження № 2333 від 08.08.1981 року, складеного Дарницьким відділом ДРАЦС у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ) на ОСОБА_4 , виправити дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

03 жовтня 2024 року Листом № 155/33.2-80 «Щодо надання інформації» Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив, що проведеним аналізом згідно Держпвного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. ; в актовому записі в гр. 10 (документ, що підтверджує факт народження дитини) зазначено «Довідка лікарні № 8 Залізничного району м.Києва від 31.06.1981р. Внести зміни до актового запису про народження немає підстав та підтверджуючих документів.

Зазначає, що відповідно до літери «а» п.п.174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, об`єкти спадкування оподатковуються за нульвою ставкою об`єкти спадщини, що успадковуються членами сім`ї спадкування першої та другою ступенів споріднення.

В свою чергу, згідно п.п.174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього кодексу, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у підпункті 174.2.1 цього пункту.

Пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України встановлено, що особами, відповідальнми за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Відповідно, внаслідок розбіжності у даті народження померлого ОСОБА_4 , спадкоємцем за законом майна якого є ОСОБА_2 , яка через недоведеність того, що вона є членом сім`ї спадкодавця першого ступню споріжнення, має платити податок у розмірі 5 відсотків бази оподаткування, чого робити не повинна, тому що в силу літери «а» п.п.174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України спадщина в даному випадку має оподатковуватися за ньольовою ставкою.

Вказана обставина стала підставою звернення до суду із цією заявою для встановлення факту того, що має юридичне значення, а саме: факту того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про якого значаться у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, це ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є рідним батьком заявниці ОСОБА_2 (тобто, встановити факт того, що при занесенні інформації до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження була допущена помилка в місяці народження)».

Заявниця/її представник в судове засідання повторно не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованої поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайту судової влади - суду, а будучи присутною в судовому за садінні 04.11.2025 року, ОСОБА_1 , заяву підтримала та просила її задовольнити. Пояснити визначену у заяві мету встанволеня факту, зокрема, з метою набуття ОСОБА_2 права на звільнення від оподаткування об`єктів спадкування, згідно мети встановлення факту, що має юридичне значення, й те, що не приєднано довідки про неможливість одержання документів та не зазначено з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує даний факт, пояснити не змогла, вказала, що заяву формував її адвокат, а тому вона не обізнана.

Матеріали заяви, зокрема, її прохальна частина, містить клопотання про розгляд справи за відсутності заявниці та її представника за наявними у матеріалах справи документами (а.с.10).

Будь-які клопотання до суду заявником не заявлялись, вважаючи достатніми у справі доказів для постановлення рішення про задоволення заяви.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням про час та місце його проведення.

Заінтересованою особою відзив на заяву не подано.

Наведені обставини свідчать, що заявник, заінтересована особа завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо повідомлення заявника та заінтересованих осіб про час та місце розгляду справи, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності заявника, заінтересованої особи, та за погодженням (волевиявленням) заявника.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб ч.ч.3, 4 ст. 294 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає відмові у задоволенні з недоведеності із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, зареєстрованого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 26.01.2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 40 років, про що 10 січня 2022 року внесено актовий запис № 747 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклав шлюб із ОСОБА_7 (а.с.20).

Згідно з Витягом (про народження) № 6 від 28.03.2023р. ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37-38).

Згідно з Витягом (про народження) № 5 від 12.01.2022р. ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.42-43).

Згідно з Витягом (про народження) № 3 від 12.01.2022р., ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.45-47).

Згідно з Витягом (про народження) № 9 від 12.01.2022р. ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48-50).

Згідно з Витягом (про смерть) № 2 від 12.01.2022р. ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.51-52).

Заявниця вказує, що зверталась доКНП «КМКЛ № 1» із запитом про дату народження ОСОБА_4 , проте отримала відповідь, що довідку про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надати неможливо. Історії хвороби (документи) 1981р. були зняті з обліку (термін зберігання 25 років закінчився).

Проте, згідно відомостей про юридичну особу КОМУНАЛЬНЕ НЕКОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КИЇВСЬКА МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ №1» ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ), місце знаходження: 02091, Україна, місто Київ, вулиця Харківське шосе , будинок 121, не є належним для звернення заявника, оскільки такий заявник вказує, що народження ОСОБА_4 , 1981 року народження, мадо місце в лікарні № 8 Залізничного району м.Києва від 31.06.1981р., актовий запис про його народження формувався на підставі Довідки лікарні № 8 Залізничного району м.Києва від 31.06.1981 року.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою щодо внесення змін до актового запису про народження № 2333 від 08.08.1981 року щодо ОСОБА_4 , просила виправити дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

03 жовтня 2024 року Листом № 155/33.2-80 «Щодо надання інформації» Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив, що проведеним аналізом згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В актовому записі в гр. 10 (документ, що підтверджує факт народження дитини) зазначено «Довідка лікарні № 8 Залізничного району м.Києва від 31.06.1981р. Внести зміни до актового запису про народження немає підстав та підтверджуючих документів (а.с.40-41).

Заявник вказує, що внаслідок розбіжності у даті народження померлого ОСОБА_4 , спадкоємцем за законом майна якого є ОСОБА_2 , яка, через недоведеність того, що вона є членом сім`ї спадкодавця першого ступню споріжнення, має оплатити податок у розмірі 5 відсотків бази оподаткування, чого робити не повинна, тому що в силу літери «а» п.п.174.2.1 пунктк 174.2 станні 174 Податкового кодексу України спадщина в даному випадку має оподатковуватися за ньольовою ставкою, із роз`яснення податкового законодавства, що регулює відносини щодо сплати податків на нерухомість: літери «а» п.п.174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України щодо об`єктів спадкування оподатковуються за нульовою ставкою об`єкти спадщини, що успадковуються членами сім`ї спадкування першої та другою ступенів споріднення; згідно п.п.174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього кодексу, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у підпункті 174.2.1 цього пункту; пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України встановлено, що особами, відповідальнми за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Вказана обставина стала підставою звернення до суду із цією заявою для встановлення факту того, що має юридичне значення, а саме: факту того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про якого значаться у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, це ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є рідним батьком заявниці ОСОБА_2 (тобто, встановити факт того, що при занесенні інформації до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження була допущена помилка в місяці народження)».

Враховуючи принцип диспозитивності, суд не вправі виходити за межі вимог заяви, й розглядає вимогу заяви відповідно до змісту та прохальної частини.

Відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВР України від 26.06.1992 року, для одержання паспорта громадянин України подає, у тому числі, свідоцтво про народження.

Так, для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують

громадянство України.

Тобто, єдиним документом, на підставі якого вноситься інформація до паспорта громадянина України, є свідоцтво про народження.

Інструкцією N 22/5 від 29.12.84 Про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджена Міністром юстиції України 29 грудня 1984 р. N 22/5, втратила чинність на підставі Наказу Мін`юсту N 52/5 (z0719-00) від 18.10.2000), реєстрація народження провадилась, серед іншого, при пред`явленні довідки лікувального закладу про народження дитини.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13.02.2006 року № 67 «Про затвердження форм первинного обліку документації в закладах, що надають медичну допомогу вагітним, роділлям та породіллям, та інструкції щодо заповнення» «Журнал обліку приймання вагітних, роділь та породіль» зберігається 50 років.

Матеріали справи за заявою ОСОБА_1 не містять довідки лікувального закладу про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., щодо якого, як вбачається із Державного реєстру актів цивільного стану громадян, у графі 10 зазначено, що народився ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ, що підтверджує факт народження дитини - Довідка лікарні № 8 Залізничного району м.Києва від 31.06.1981 року (а.с.40-41).

Тобто, за відсутності первинного документу, на підставі якого видавалось свідоцтво про народження ОСОБА_4 , формувався актовий запис про його народження, який заявником до суду не наданий, та який підтверджував твердження про неправильність запису в актовому запису про народження ОСОБА_8 , суд не може прийняти законне та обгрутоване рішення про задоволення заяви, адже саме лише посилання на таку неправильність, не пітверджує доводи заяви.

При дослідженні таких доказів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» застосував різновид доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка полягає в тому, що коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також докази, які не були отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення fruit of the poisonous tree є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержавної незаконним шляхом.

Адже посилаючись на основий доказ - відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, із зазначеною датою народження ОСОБА_8 , який вносився на підставі первинного медичного документа про народження - Довідка лікарні № 8 Залізничного району м.Києва від 31.06.1981 року (а.с.40-41), графа 10, виключає твердження заявника.

Окрім того, іншою підставою для відмови у задоволенні заяви є те, що заявником до заяви при зверненні до суду не приєднано довідки про неможливість одержання документів - рішення заінтересованої особи (посадової особи податкового органу - про відмову у видачі документа), що посвідчував би даний факт (звільнення від оподаткування об"єктів спадкування ОСОБА_2 ), адже заявник зазначив, що метою цієї заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - є реалізація ОСОБА_2 права на спадкування - звільнення від оподаткування об"єктів спадкування.

Суд зветає увагу, що заявниця у заяві не зазначає, що метою встанолення факту є виправлення, можливої, помилки в актововиму записі про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2.,й не надає докази, що така (можлива) помилка впливає на реалізацію її ( ОСОБА_2 ) прав.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник має приєднати довідку про неможливість одержання документів та зазначити, з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує даний факт.

Відсутність таких є підставою для постановлення ухвали про залишення заяви без руху з надання заявникові строку для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,яка постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2025 року скасована з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 05 червня 2025 року заявнику надано строк для усунення недоліків -п`ять днів з дня отримання заявником ухвали (а.с.154), яка отримана заявником (вручено за довіреності 27.06.2025 року), проте недоліки по заяві не усунені, й оскільки п.п.2 ч.6 ст.185 ЦПК України передбачена заборонна норма, якою визначено, що у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, суд не має права повторно повертати позовну заяву, така заява ухвалою від 29 серпня 2025 року прийнятя до розгляду із відкриття провадження по справі (а.с.158).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Подавши свої докази, заявник реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 293, 294, а також ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, з урахуванням п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд -

ВИРІШИВ:

У заяві ОСОБА_1 , діючої в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: