ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 569/5740/17

провадження № 61-15716св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Шиповича В. В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

за касаційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року в складі колегії суддів Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий виклад змісту позову та судових рішень місцевого суду

1. У 2017 році Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 191А від 06 травня 2008 року в розмірі 88 083,05 дол. США.

2. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області

від 30 листопада 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

3. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 травня

2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

4. Не погоджуючись з означеним заочним рішенням суду, 27 травня 2025 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

5. Ухвалою від 08 грудня 2025 року Рівненський апеляційний суд апеляційну скаргу відповідачки на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року повернув особі, яка її подала.

6. Ухвала мотивована тим, що відповідачка подала, а місцевий суд розглянув заяву про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами. Натомість заява про перегляд заочного рішення по суті (в порядку, визначеному статтями 284-287 ЦПК України) не розглядалася.

7. За таких обставин, апеляційний суд уважав, що ОСОБА_1 не дотрималась визначеного для сторони відповідача процесуальним законом порядку оскарження заочного рішення, що є підставою для повернення апеляційної скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог особи, яка подала касаційну скаргу

8. 14 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до цього суду.

9. Заявниця зазначила, що підставами касаційного оскарження є

порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме

статей 284-287 ЦПК України, та права на доступ до суду.

10. Акцентує увагу суду на тому, що заява про перегляд заочного рішення фактично розглянута місцевим судом по суті та залишена без задоволення із застосуванням приписів статей 284-286 ЦПК України, в зв`язку з чим переконана, що в апеляційного суду не було підстав для висновку про недотримання відповідачкою процедури перегляду заочного рішення та повернення апеляційної скарги.

11. Звертає увагу на усталену практику Верховного Суду, що при вирішенні процесуальних питань суд повинен оцінювати реальний зміст процесуальної дії та правові наслідки її розгляду, а не формальне найменування поданого документа.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

12. Ухвалою від 24 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.

13. 09 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

14. Ухвалою від 16 лютого 2026 року Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

15. Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі та підстави касаційного перегляду

16. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема,ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги (пункт 3 частини першої статті 389 ЦПК України).

17. Відповідно до абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

18. Згідно з частинами першою, третьою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

19. Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

20. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлено зміст, форму, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

21. Приписами ЦПК України для відповідача встановлено особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом попереднього подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України).

22. Так, відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

23. Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

24. За приписами частин другої та третьої статті 288 ЦПК України позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

25. Отже, процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який здійснюється судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення або в разі ухвалення повторного заочного рішення.

26. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі №462/3542/16, від 12 червня 2019 року в справі № 308/8618/17 і від 05 лютого 2020 року в справі № 369/1534/18.

27. Тому для правильного вирішення цієї справи суд касаційної інстанції має перевірити, чи дотримано відповідачкою встановлений для неї порядок апеляційного оскарження заочного рішення, а саме: чи зверталася вона до місцевого суду з заявою про перегляд заочного рішення, як це передбачено статтею 284 ЦПК України, та чи була така заява розглянута судом по суті з постановлення ухвали про залишення її без задоволення.

28. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень та даних, наявних у підсистемі «Електронний суд», 19 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з заявою, яка мала назву «про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами».

29. У вказаній заяві відповідачка, зокрема, просила:

- визнати поважними причини пропуску та поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення;

- прийняти та розглянути заяву про перегляд заочного рішення;

- скасувати заочне рішення від 30 листопада 2017 року, ухвалене Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/5740/17;

- ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні заявлених позовних вимог.

30. Заяву мотивувала тим, що позивач декілька разів подавав позов з тих самих підстав, до того ж відповідача та про той самий предмет спору, не зупиняючи при цьому нарахування за кредитом, що є незаконним. Крім того, на момент подання заяви наявні декілька виконавчих проваджень за одним і тим самим кредитним договором, що є подвійним стягнення із боржника.

31. Верховний Суд зауважує, що в судовій практиці при виборі та застосуванні норм процесуального права, якщо це пов`язано з визначенням правової природи процесуального звернення, з`ясуванню підлягає саме його зміст незалежно від його формальних ознак (принцип переваги змісту над формою).

32. Розглядаючи той чи інший документ (звернення), поданий учасником справи, визначальним для суду є його суть (наведені мотиви та обґрунтування), а не назва документа чи інші формальні ознаки.

33. Подібний підхід у разі надходження до суду заяви, яку учасник справи назвав «уточнення до позовної заяви», застосовувався Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 01 листопада 2021 року в справі № 405/3360/17 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 657/1024/16.

34. Наведений принцип застосування норм процесуального права узгоджується з принципом застосування норм матеріального права jura novit curia («суд знає закони»), за змістом якого суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Суди при ухваленні рішень по суті спору не зв`язані посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи. Навпаки, у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог та наданих позивачем пояснень суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20).

35. Тому при розгляді заяви, яка надійшла від учасника справи, процесуальна діяльність суду не обмежена назвою процесуального документа. Суд, з`ясувавши якого саме результату прагне досягнути особа, яка звернулася з заявою, вправі застосувати ті норми процесуального права, які регулюють питання, про вирішення якого насправді просить особа.

36. Такий підхід до застосування норм процесуального права дозволяє забезпечувати реалізацію принципу диспозитивності судового процесу та врахувати дійсну волю учасника справи при зверненні до суду з заявами / клопотаннями / скаргами та уникнути надмірного формалізму у правозастосовній діяльності.

37. Ухвалою від 08 квітня 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області, констатувавши, що заява про перегляд заочного рішення подана з додержанням вимог статей 284, 285 ЦПК України, поновив заявниці строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийняв цю заяву до розгляду та призначив судове засідання на 16 травня 2024 року.

38. Отже, отримавши заяву, яка, хоч і мала назву «про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами», місцевий суд врахував зміст заяви та правові наслідки, на які вона спрямована, визначив її як заяву про перегляд заочного рішення, подану в порядку статей 284-287 ЦПК України.

39. В резолютивній частині ухвали від 01 травня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами.

40. Втім, мотивувальна частина ухвали суду, з огляду на зміст поданого відповідачкою процесуального документа (а не лише його назву), містить два окремих розділи: «По суті заявлених вимог про перегляд рішення за нововиявленими обставинами», в якому суд виснував, що обставини, на які посилається заявниця, не є нововиявленими, та «Щодо фактичного перегляду заочного рішення», в якому суд з посиланням на приписи статей 284-287 ЦПК України констатував відсутність підстав для перегляду заочного рішення судом, який його ухвалив.

41. Зокрема, суд зазначив: «Згідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Статтею 285 ЦПК України передбачено, що у заяві про перегляд заочного рішення, зокрема, повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Разом з тим, при розгляді заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не надано доказів, що він не повідомлявся про розгляд справи належним чином так і доказів, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного повторному заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення».

42. Отже, суд першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення «за нововиявленими обставинами» оцінював наявність підстав, передбачених частиною першою статті 288 ЦПК України, для скасування заочного рішення, дослідив докази, на які посилалася відповідачка, та дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення.

43. Натомість апеляційний суд наведеного не врахував та обмежився формальним посиланням на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами, в той час як заява про перегляд заочного рішення по суті цим судом не розглядалася.

44. Верховний Суд підкреслює, що у цій справі суперечливі мотиви ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами (і щодо відсутності нововиявлених обставин, і щодо відсутності підстав для скасування заочного рішення, і щодо невідновлення втраченого провадження), не дали можливості суду апеляційної інстанції чітко визначити процесуальні наслідки постановлення такої ухвали.

45. Проте недоліки у роботі суду (зокрема, наведення суперечливих мотивів у судовому рішенні) не повинні перешкоджати учасникам справи в реалізації їх процесуальних прав загалом та права на доступ до суду зокрема.

46. У цій ситуації Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження (рішення у справі «Волчлі проти Франції» від 26 липня 2007 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

47. До того ж ЄСПЛ зазначав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловик проти України» від 06 грудня 2007 року).

48. У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

49. З огляду на викладене, дійшовши висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції допустив надмірний формалізм у тлумаченні змісту ухвали місцевого суду від 01 травня 2025 року та застосуванні норм процесуального права, що мало наслідком невиправдане та непередбачуване для заявниці обмеження гарантованого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України права на доступ до суду через апеляційний перегляд судових рішень, незважаючи на те, що нею, як відповідачкою, дотримано порядок перегляду заочного рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

51. Оскільки апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про повернення апеляційної скарги, то ухвала Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

52. Верховний Суд додатково враховує, що після постановлення апеляційним судом ухвали про повернення апеляційної скарги, яка є предметом касаційного перегляду, заявниця повторно звернулася до місцевого суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року залишена без задоволення.

53. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 у січні 2026 року повторно подала апеляційну скаргу. За відомостями підсистеми «Електронний суд» ухвалою від 03 березня 2026 року Рівненський апеляційний суд призначив справу за повторно поданою апеляційною скаргою до судового розгляду.

54. За таких обставин, оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню без направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції з метою вирішення питання про відкриття провадження за першою апеляційною скаргою.

55. Натомість матеріали справи № 569/5740/17 підлягають направленню до Рівненського апеляційного суду для розгляду повторно поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року.

56. В силу частини тринадцятої статті 141 ЦПК України новий розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Щодо клопотання про розгляд справи за участі сторін

57. 27 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

58. Клопотання мотивоване тим, що справа має важливе значення для заявниці та вимагає повного і всебічного встановлення обставин справи. Зазначала, що бажає надати усні пояснення по суті спору.

59. У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі (частина перша статті 402 ЦПК України).

60. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

61. Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень і є правом, а не обов`язком суду.

62. Оскільки Верховним Судом не приймалося рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень і така необхідність відсутня, тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2025 рокускасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович