Справа №466/1781/25 Головуючий у 1 інстанції:Едер П.Т.
Провадження №22-ц/811/2474/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/2538/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.

за участі в судовому засіданні представниці відповідача ПП «ПСМЛ «Ескулаб» Гавдик М.З., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Едера П.Т. від 11 червня 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Едера П.Т. від 27 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» від 20.01.2025 № 2001/7-к.тр про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на посаді Директора з правових питань Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ».

Стягнуто із Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 185150,00 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнуто з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» на користь держави судовий збір 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто із Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» () на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмір 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в розмірі 185150,00 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок) допущено до негайного виконання.

В решті вимог заяви відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2025 року оскаржило Приватне підприємство «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб».

В апеляційній скарзі просять рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2025 року скасувати повністю та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю.

Вважають, що суд першої інстанції неповно з?ясував всі обставини справи, зокрема доводи, якими обґрунтовувались заперечення, порушив норми процесуального права, що зумовило ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Зазначають, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам та доказам, що були надані на спростування обставин на які покликається позивач, і як наслідок, суд дійшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог. Вважають, суд дійшов необґрунтованого висновку, що особа яка звернулася до суду, не мала доступу до юридичного відділу, оскільки при цьому сам же позивач не надає жодних доказів, які б підтверджували, що приміщення, яке він вважає робочим кабінетом юридичного відділу, закріплене саме за таким. Зазначають, що з початку грудня 2024 року на адресу позивача було надіслано декілька поштових відправлень, зокрема разом із листом від 03.12.2024 року долучено посадову інструкцію за займаною таким працівником посадою. Вказує, що передумовою для забезпечення робочого місця заявника необхідними засобами було визначення кола посадових обов`язків, тому Листом від 02.12.2024 року підприємство зверталось до позивача із проханням з`явитись 05.12.2024 року о 12 год. 30 хв. за адресою: м. Львів, вул. Чорновола, 67 для ознайомлення із документами та отримання вказівок щодо виконання таким працівником його посадових обов`язків відповідно до умов трудового договору. Зважаючи на ігнорування будь-яких звернень від роботодавця, наділена позивачу посадова інструкція отримана ним не була і не підписана. Також, твердження позивача про відсутність оргтехніки та необхідних документів для роботи повинно оцінюватись критично, оскільки неодноразово позивачу було запропоновано надати перелік необхідних засобів для виконання своїх посадових обов`язків, однак, після визначення його робочого місця він жодного разу не звертався до роботодавця із запитом щодо надання необхідного обладнання для виконання своєї трудової функції. Вказують, що 03 грудня 2024 року ПП «ПСМЛ «Ескулаб» видано наказ №2312/1-ОС «Про проведення службового розслідування та відсторонення від роботи» щодо певних працівників, зокрема й А.Є. Зборівського. Однак, насправді Наказ №2312/1-ОС від 23 грудня 2024 року було доведено позивачу до відома 30 грудня 2024 року, коли за викликом самих же ж працівників ПП «ПСМЛ «Ескулаб» прибули працівники правоохоронних органів. З огляду на таке, для підприємства залишається незрозумілим із яких причин ОСОБА_1 був відсутній на роботі 23, 24, 26, 27 грудня 2024 року, оскільки про проведення службового розслідування та відсторонення його від роботи із 23 грудня 2024 року він дізнався лише 30 грудня 2024 року. В підтвердження обставин відсутності на роботі роботодавцем складено акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 за такі календарні дати. У рішенні судом не надано жодної оцінки Актам про відсутність на роботі позивача та не зазначено мотивів їх відхилення, що є порушенням норм процесуального права. Таким чином, позивач, не знаючи про своє відсторонення, у період 23-27 грудня 2024 року не з`являвся ані на робочому місці, визначеному в кабінеті №1 на 5-тому поверсі у приміщенні за адресою проспект Чорновола, 67, ані у будь-якому іншому приміщенні відповідача у межах 8-ми областей, на території котрих проводить свою господарську діяльність ПП «ПСМЛ «Ескулаб». Зазначають, що у своїй позовній заяві позивач покликається на те, що підприємство не в повному обсязі здійснило виплату заробітної плати за листопад та грудень 2024 року Разом з цим вказує, що розрахунок розміру середньоденного заробітку для визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен здійснюватися із виплат, що надійшли на його картковий банківський рахунок за жовтень 2024 року, зважаючи на відсутність довідки про доходи ОСОБА_1 за останні два календарних місяці роботи. На виконання вимог Ухвали про витребування доказів від 24 квітня 2025 року під час судового засідання представник відповідача адвокат Г. Оксенюк надала Суду Довідку про доходи ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи (листопад, грудень 2024 року). При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу із незрозумілих для підприємства причин, не взято судом першої інстанції до уваги, без зазначення мотивів відхилення такого доказу. Також зазначають, що ПП «ПСМЛ «Ескулаб» звернулось до суду із заявою про роз`яснення судового рішення від 01 липня 2025 року, позаяк у штатному розписі відсутня посада Директора з правових питань, яка була зайнята Зборівським А.Є., що підтверджується Довідкою №2304/1 від 23.04.2025 року.

Також, Приватне підприємство «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» оскаржило додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року.

В апеляційній скарзі просять додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року скасувати повністю та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити у повному обсязі.

Зазначають, що суд неправильно застосував приписи цивільного законодавства у частині негайного виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вказує, що на виконання ухвали про витребування доказів відповідачем надано довідку про доходи позивача за останні 2 календарні місяці роботи (листопад, грудень 2024 року), яку судом залишено поза увагою. У резолютивній частині додаткового рішення суд допустив негайне виконання в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в розмірі 185 150, 00 грн. Однак, вказана сума не є заробітною платою за один місяць, а сумою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, та аналогічна стягнутій сумі відповідно до резолютивної частини основного рішення в цій справі. З прохальної частини заяви вбачається, що позивач просив стягнути суму в розмірі 93 033,63 грн, а сума, яку стягнув суд рішенням очевидно перевищує розмір заробітної плати працівника за один місяць. Також, суд, не наводячи мотивів неврахування доводів сторони відповідача, констатував, що заяву щодо витрат на правничу допомогу зроблено у строк. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували те, що до ухвалення рішення в справі заявником повідомлено суд про намір надати докази, якими їхня сторона бажає обґрунтувати понесені витрати на правничу допомогу. Крім того, Акт від 12 червня 2025 року, поданий позивачем, не містить детального опису робіт, виконаних адвокатом, витраченого часу, зокрема не надано переліку процесуальних документів, які було складено представником позивача адвокатом М.В. Масюком. Також, звертає увагу, що після укладення Договору про надання правничої допомоги від 24 квітня 2025 року, стороною позивача не було подано жодних процесуальних документів, що в принципі ставить під сумнів виконання представником М.В. Масюком будь-яких судових документів, мова про які ведеться у Акті від 12 червня 2025 року. Вважає, що окрім недотримання стороною позивача процесуального порядку відшкодування витрат на правничу допомогу, розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката є необґрунтованими, завищеними, нереальними та неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), витраченим часом, і найголовніше ринковою вартістю на правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці відповідача на підтримання апеляційних скарг, позивача та його представника в заперечення скарг; дослідивши матеріали справи, а також, матеріали справи про адміністративне правопорушення № 466/7321/24; оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, пояснень, заяви про ухвалення додаткового рішення, заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, відповіді на відзив, додаткових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2025 року не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, ст. 64 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 11, 15, 81, 89 ЦПК України, ст.ст. 29, 40, 149, 235 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», постанову Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 489/1609/17, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та задовольняючи позов, виходив з того, що відповідно до наказу №2812/7-к від 28.12.2018, 02.01.2019 ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника юридичного відділу Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ». Згідно наказу №3108/23-к.тр 01.09.2022 ОСОБА_1 було переведено на посаду директора з правових питань Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ». 25.01.2025 Зборівським А.Є. за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» отримано від відповідача рекомендоване поштове відправлення № 434, з описом вкладення у цінний лист, яким позивачу скеровано наказ від 20.01.2025 №2001/7-к.тр про звільнення позивача за прогул без поважних причин, пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, та повідомлення №2001/1 від 20.01.2025 про нараховані суми при звільненні. Отримання позивачем вказаного наказу саме 25.01.2025 підтверджується накладною АТ «УКРПОШТА» № 434 від 25.01.2025. Відповідачем не спростовано, що відповідачем протягом листопада 2024 січня 2025 здійснювалися дії щодо заборони (обмеження) доступу позивачу до офісних приміщень, відключення позивача від програм та баз даних відповідача та здійснювалися інші порушення трудових прав позивача. 25.11.2024 відповідачем видано Наказ №2511/1-ОС та Наказ №2511/2-OС відповідно до яких позивачу та ще дванадцятьом працівникам визначено робоче місце у кабінеті № 1 на п`ятому поверсі будівлі № 67, в якому не було ні меблів, ні оргтехніки, ні документації необхідної для роботи. Відповідачем видано ще один наказ №1012-1-ОС від 10.12.2024, яким додатково значній кількості працівникам визначається робоче місце в цьому ж кабінеті. Таким чином відповідач в загальній кількості 23 працівникам визначає робоче в одному кабінеті без жодних засобів і умов для роботи. Як встановлено Актом про недопуск від 26.11.2024 і всіма наступними Актами про недопуск починаючи із 26.11.2024 у зв`язку із фізичним перешкоджанням у доступі зі сторони воєнізованої охорони, ОСОБА_1 не мав можливості доступу в приміщення юридичного відділу ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ», яке розміщувалось на 5 поверсі будівлі, за адресою: м. Львів, пр Чорновола, 67, де знаходився його робочий стіл, оргтехніка, документація необхідна для роботи та особисті речі. Згідно наказу 29.11.2024 видано наказ № 2922/1-OС згідно, з яким йому та іншим працівникам юридичного відділу без жодного попередження було зменшено посадові оклади на 70-85 відсотків, при цьому про факт зміни істотних умов праці (зменшення посадових окладів) працівників юридичного відділу було повідомлено заднім числом, а саме 20.12.2024. Згідно Акта Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №3Х/ЛВ/1755/39 від 29.01.2025 складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду у Приватному підприємстві «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» встановлено, наступні порушення: « пункт 1 частини першої статті 29 К3пП України не поінформовано до початку роботи працівника за трудовим договором про перелік посадових обов`язків (не розроблено посадові інструкції); пункту 2 частини першої статті 29 К3пП України не поінформовано до початку роботи працівника за трудовим договором про визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами. З дослідженого в судовому засіданні флеш носії на якому міститься відеозапис, встановлено, що в приміщенні Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» стоїть чоловік, який представився працівником охорони та не пропускає позивача ОСОБА_1 в приміщення, як стверджує позивач, Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ». Також, суду не було надано жодних доказів того, що або за юридичною адресою відповідача, або у будь-якому іншому приміщенні за позивачем було закріплене робоче місце та що останньому було забезпечено всіма необхідними для роботи засобами, встановлено години, у які позивач мав находитись на конкретно визначеному робочому місці. Доводи сторони відповідача, та показання свідка ОСОБА_3 таких висновків суду не спростовують. Таким чином, суд прийшов до висновку, що факт порушення трудової дисципліни в діях позивача відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівникові відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було забезпечено належними чином. Також матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували відсутність на роботі ОСОБА_1 . Враховуючи відсутність визначеного робочого місця у позивача, звільнення з підстав відсутності на робочому місці не може бути визнано судом законним, оскільки доказів про відсутність позивача на робочому місці відповідачем не надано. За наведених обставин, суд вважав, що слід визнати незаконним наказ від 20.01.2025 № 2001/7-к.тр про припинення трудового договору та звільнення з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України «за прогул», який підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 відповідно підлягає поновленню на займаній посаді. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого судом факту незаконного звільнення позивача, суд вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за весь час, оскільки тривалість розгляду справи не пов`язана з винними діями позивача. Розрахунок середньої заробітної плати слід обчислювати виходячи з виплат, здійснених позивачу на картковий банківський рахунок, за жовтень 2024, розмір яких мав би бути аналогічним виплатам за листопад 2024 та за грудень 2024. Розрахунок позивача середньої зарплати за листопад 2024 та за грудень 2024: кількість робочих днів у листопаді 2024 - 21; кількість робочих днів у грудні 2024 - 22; кількість робочих днів у листопаді 2024 та у грудні 2024 - 43; розмір заробітної плати за листопад 2024 92575,00 грн; розмір заробітної плати за грудень 2024 92575,00 грн; загальний дохід за листопад 2024 та грудень 2024 185150,00 грн; розмір середньоденної заробітної плати 4305,81 грн (185150,00 грн. : 43 днів). Таким чином, сума середньоденного заробітку для визначення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу вимушеного прогулу становить 4305,81 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, такими, що ґрунтуються на вимогах закону, доведені належними та допустимими доказами, які дослідженні в судовому розгляді, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Наказ №2001/7-к.тр. від 20.01.2025 визнано протиправним та скасовано, позивача поновлено на посаді директора з правових питань Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 185150,00 гривень.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 ЦПК України та задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення у справі частково, виходив з того, що правова допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Масюком М.В. на підставі Договору №24/04/25 про надання адвокатом правової допомоги від 24 квітня 2025 року. Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення позивач подав до суду: договір №24/04/25 про надання адвокатом правової допомоги, акт здачі-приймання виконаних послуг по договору про надання адвокатом правової допомоги. Згідно із вищевказаними доказами щодо надання правової допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Масюком М. В. позивачу ОСОБА_1 складає 20000,00 грн. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 439 192,62 грн, однак, із абзацу 4 резолютивної частини рішення суду від 11 червня 2025 року вбачається, що судом задоволено позовну вимогу позивача у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 185150,00 грн, тому в задоволенні заяви в цій частині судом відмовлено, оскільки позивач фактично просив ухвалити додаткове рішення до вже розглянутої вимоги, що приписами цивільного процесуального законодавства не передбачено. Як вбачається зі змісту рішення суду від 11 червня 2025 року у вказаній справі, судом вирішено допустити негайне виконання рішення про поновлення позивача на роботі. В той же час при постановленні рішення судом не вирішено питання про звернення до негайного виконання в частині виплати за один місяць судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За таких обставин на підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд дійшов висновку, що необхідно допустити негайне виконання рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, а саме в розмірі 185150,00 грн.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо додаткового рішення частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; частина висновків суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; також частина обставин, які суд вважав встановленими, не доведена, а тому додаткове рішення суду підлягає зміні.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» від 20.01.2025 № 2001/7-к.тр про звільнення з роботи ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на посаді Директора з правових питань Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ»;

- стягнути із Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02.01.2019р. ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника юридичного відділу Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб». 01.09.2022 року відповідно до наказу №3108/23-к.тр позивача було переведено на посаду директора з правових питань Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ». 25.01.2025 позивачем за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» отримано від відповідача рекомендоване поштове відправлення № 434, з описом вкладення у цінний лист, яким позивачу скеровано наказ від 20.01.2025 №2001/7-к.тр про звільнення позивача за прогул без поважних причин, пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, та повідомлення № 2001/1 від 20.01.2025 про нараховані суми при звільненні. Отримання позивачем вказаного наказу саме 25.01.2025 підтверджується накладною АТ «УКРПОШТА» № 434 від 25.01.2025. Позивач вважає, що відповідачем всупереч положення законодавства про працю незаконно звільнено позивача із займаної посади. Близько 2 років між учасниками Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони відбувається корпоративний конфлікт, який пов?язано із спробами Мельника, Луговського, заволодіти часткою ОСОБА_6 в ПП «Ескулаб», усунути його від управління підприємством та отримати повний контроль над приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб». Починаючи із 26.11.2024 року у зв?язку із фізичним перешкодженям у доступі зі сторони воєнізованої охорони працівники юридичного департаменту, який очолював позивач не мали можливості доступу в приміщення юридичного відділу в ПП «Ескулаб». Окрім цього, починаючи з 26.11.2024 року відповідачем було заблоковано доступ позивача до всіх програм та баз даних необхідних для роботи. Враховуючи вищенаведене, відповідачем здійснювались відносно позивача та інших працівників ПП «ПСМЛ «Ескулаб» систематичні протиправні дії шляхом порушення трудових прав позивача. Рішення про звільнення позивача, оформлене наказом від 20.01.2025 року незаконне, оскільки підписане неповноважним та нелегітимним виконавчим органом відповідача. Враховуючи зміст висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дій або бездіяльності державного реєстратора від 09.01.2024.та наказ Міністерства юстиції України від 26.12.2024 року дирекція ПП «ПСМЛ» «ЕСКУЛАБ» у складі Мельника, Луговського, Висоцького не мала повноважень видавати та підписувати наказ від 20.01.2025 року про звільнення позивача за прогул та видавати будь-які інші накази та розпорядження стосовно вирішення питань поточної діяльності ПП «ПСМЛ» «ЕСКУЛАБ». Підставою для звільнення позивача було незв?ялення на роботі позивачем без поважних причин саме 23.12.2024, 24.12.2024, 26.12.2024, 27.12.2024 у період коли позивача було відсторонено від роботи. Таким чином, відповідач одночасно відсторонюючи позивача, трактує такі відсторонення від роботи як прогул без поважних причин та проводить фіксування фактів нез?явлення позивача на робочому місці. Такі дії позивача є грубим порушенням законодавства про працю та мають ознаки зловживання відповідачем правами роботодавця. А також відверто спрямовані на незаконне звільнення позивача із займаної ним посади. Вказане свідчить про абсолютну безпідставність підстав для звільнення позивача, а відтак про незаконність наказу від 20.01.2025 року. Відповідно 07.06.2024 року ОСОБА_5 підписано відомість про виплату заробітної плати по першій відомості та не підписано відомості про виплату заробітної плати другій групі працівників. Таким чином, частина працівників ПП «ПСМЛ» «ЕСКУЛАБ» отримала заробітну плату та премії, а інша частина їх не отримала, що порушує трудові права частини працівників. Таким чином, з огляду на вищевказане та у зв`язку із на думку позивача, грубим порушеннями трудового законодавства останній та інші працівники трудового колективу ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» звернулись з колективною скаргою у Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. На підставі вказаної колективної скарги Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці в період з 16 по 29 січня 2025 року проведено в ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» позаплановий захід державного контролю у формі перевірки на предмет додержання законодавства у сфери охорони здоров`я, гігієни праці, законодавства про працю. За результатами розгляду вказаної скарги отримано лист відповідь від 03.02.2025 за № 3X/3.1/141-ЦА-25 в якому Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці встановлено наступні порушення: « -пункт 1 частини першої статті 29 К3пП України не поінформовано до початку роботи працівника за трудовим договором про перелік посадових обов`язків (не розроблено посадові інструкції). - пункту 2 частини першої статті 29 К3пП України не поінформовано до початку роботи працівника за трудовим договором про визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами. З огляду на вищевикладене, позивач зазначав, що із поважних та не залежних від нього причин, починаючи з 26.11.2024 не мав доступу до електронних систем та баз даних Відповідача, комп`ютерної та копіювальної техніки, документації необхідної для роботи, а з 23.12.2024 до моменту звільнення (20.01.2025) до свого робочого кабінету, що знаходився за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 67 (6 поверх), у зв`язку з чим на думку позивача відсутні будь-які підстави для його звільнення згідно пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. З приводу незаконності звільнення Позивача в період його відсторонення на час проведення службового розслідування. 23.12.2024 ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» видано наказ №2312/1-ОС про проведення відносно позивача службового розслідування та відсторонення позивача від роботи на період з 23 грудня 2024 по 17 січня 2025. Підставою для проведення службового розслідування та відсторонення позивача від роботи було надходження інформації про нібито неправомірне заволодіння коштами ПП «ПСМЛ «Ескулаб» шляхом безпідставного нарахування та виплати заробітної плати/премії окремим працівникам, порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, зобов`язання персоналу щодо конфіденційності та неупередженості. Також на адресу відповідача 18.02.2025 була направлена заява про надання довідки про доходи, зокрема за останні два календарні місяці роботи (листопад 2024, грудень 2024) із зазначенням середньої заробітної плати за цих два місяці. Однак станом на день звернення до суду довідки про доходи позивачем не отримано. Враховуючи відсутність довідки, а також те, що позивачу неправомірно не в повному була виплачена заробітна плата за листопад 2024 та за грудень 2024, розрахунок середньо заробітної плати обчислено виходячи з виплат, здійснених позивачу на картковий банківський рахунок, за жовтень 2024, розмір яких мав би бути аналогічним виплатам за листопад 2024 та за грудень 2024. Розрахунок позивача середньої зарплати за листопад 2024 та за грудень 2024: -кількість робочих днів у листопаді 2024 - 21; -кількість робочих днів у грудні 2024 - 22; -кількість робочих днів у листопаді 2024 та у грудні 2024 - 43; -розмір заробітної плати за листопад 2024 92575,00 грн; розмір заробітної плати за грудень 2024 92575,00 грн; -загальний дохід за листопад 2024 та грудень 2024 185150,00 грн; -розмір середньоденної заробітної плати 4305,81 грн (185150,00 грн. : 43 днів); Таким чином, сума середньоденного заробітку для визначення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу вимушеного прогулу становить 4305,81 грн (розмір середнього заробітку буде уточнений у разі отримання від відповідача довідки про доходи.

У червні 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким:

- стягнути із Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 439 192,62 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу в розмір 20 000,00 грн;

- допустити негайне виконання рішення у справі № 466/1781/25 в частині стягнення із Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 99 033,63 грн.

В обгрунтування заяви зазначав, що має право на стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу з 21.01.2025 по 11.06.2025. У зв`язку з цим позивач вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі про стягнення з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (з 21.01.2025 по 11.06.2025) у розмірі 439 192,62 грн, а також допустити негайне виконання рішення суду у даній справі в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 99 033,63 грн. Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що попередній розрахунок судових витрат, які він поніс та очікує понести, у зв`язку з розглядом справи, становить 20 000,00 грн. Вказана сума складає витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується актом здачі-приймання виконаних послуг від 12.06.2025 по договору про надання адвокатом правової допомоги від 24.04.2025 № 24/04/25 та договором про надання адвокатом правової допомоги від 24.04.2025 № 24/04/25.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу №2812/7-к від 28.12.2018, 02.01.2019 ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника юридичного відділу Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ».

Згідно наказу №3108/23-к.тр 01.09.2022 ОСОБА_1 було переведено на посаду директора з правових питань ПП «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ».

25.11.2024 відповідачем видано Наказ №2511/1-ОС «Про визначення робочого місця окремих працівників» та Наказ №2511/2-OС «Про визначення робочого місця окремих працівників» відповідно до яких з метою забезпечення належної організації роботи в ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ», дотримання вимог внутрішнього трудового розпорядку, збереження інформації, що становить комерційну та іншу таємницю, ОСОБА_1 та ще дванадцятьом працівникам визначено постійне робоче місце у приміщенні кабінету №1, що розташований на п`ятому поверсі будівлі за адресою: м.Львів, проспект Вячеслава Чорновола, 67. (т.1, а.с.40-41)

Відповідачем, з метою забезпечення належної організації роботи в ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ», дотримання вимог внутрішнього трудового розпорядку, збереження інформації, що становить комерційну та іншу таємницю, видано ще один Наказ №1012-1-ОС від 10.12.2024 про визначення робочого місця окремих працівників, яким додатково п`ятнадцятьом працівникам визначено робоче місце у приміщенні кабінету №1, що розташований на п`ятому поверсі будівлі за адресою: м.Львів, проспект Вячеслава Чорновола, 67 (а.с.42).

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, наказом від 23.12.2024 № 2312/12ОС «Про проведення службового розслідування та відсторонення від роботи» прийнято рішення про проведення службового розслідування у Приватному підприємстві «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» з 23 [грудня 2024 року] по 17 січня 2025 року та на час його проведення ОСОБА_1 відсторонено від роботи.

Також, згодом, 25.01.2025 ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» отримано від відповідача рекомендоване поштове відправлення №434, з описом вкладення у цінний лист, яким позивачу скеровано наказ від 20.01.2025 № 2001/7-к.тр про звільнення директора з правових питань ОСОБА_1 20 січня 2025 року за прогул без поважних причин, пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, та повідомлення № 2001/1 від 20.01.2025 про нараховані суми при звільненні. Отримання позивачем вказаного наказу саме 25.01.2025 підтверджується накладною АТ «УКРПОШТА» № 434 від 25.01.2025.

Як вбачається з Наказу №2011/7-к.тр від 20 січня 2025 року «Про звільнення з роботи Андрія Зборівського» виданого Приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», директор з правових питань ОСОБА_1 був відсутній на роботі 23 грудня 2024 року, 24 грудня 2024 року, 26 грудня 2024 року, 27 грудня 2024 року. ОСОБА_1 надсилались листи на поштову адресу, але жоден з них не було отримано. Також надсилались листи на електронну адресу та на месенджери за номером телефону. Відповіді на жоден лист отримано не було. 20 січня 2025 року ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення стосовно причин відсутності на роботі, на що останнім таких пояснень надано по було. Про відмову надати письмові пояснення стосовно причин відсутності на роботі складено відповідний Акт. У дні відсутності директора з правових питано, ОСОБА_1 на роботі було скалено Акти про відсутність па роботі. Відсутність працівника на роботі також підтверджується записом з камер відеоспостереження та журналом реєстрації відвідувачів. Відсутність на роботі директора з правових питань ОСОБА_1 23 грудня 2024 року, 24 грудня 2024 року, 26 грудня 2024 року, 27 грудня 2024 року відображена у табелі обліку робочого часу. Жодних документів чи пояснень за вказаний період відсутності ОСОБА_1 рами щодо поважності причин його відсутності на роботі, останнім не надано. У зв`язку з чим, вирішено звільнити директора з правових питань ОСОБА_1 20 січня 2025 року за прогул без поважних причин, пункт 4 частини 1статті 40 КЗпП України та наказано бухгалтерії провести розрахунок при звільненні. Підстави: Акти про відсутність на роботі та Акт про відмову надати пояснення.

Окрім наведеного, згідно Акту Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №3Х/ЛВ/1755/39 від 29.01.2025 складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду у Приватному підприємстві «Перша соціальна медична лабораторія «ЕСКУЛАБ» встановлено, наступні порушення: «…пункту 1 частини першої статті 29 К3пП України не поінформовано до початку роботи працівника за трудовим договором про перелік посадових обов`язків (не розроблено посадові інструкції); пункту 2 частини першої статті 29 К3пП України не поінформовано до початку роботи працівника за трудовим договором про визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами.»

Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону.

Стаття 40 КЗпП України передбачає декілька підстав для звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, які являються самостійними і не виключають можливості їх одночасного застосування, що вимагає від роботодавця чіткого формулювання підстав для звільнення працівника з посиланням на певну норму права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Також, у відповідності до ст. 29 КЗпП України, до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про:

1) місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи;

2) визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами;

3) права та обов`язки, умови праці;

4) наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис;

5) правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення);

6) проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони;

7) організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено);

8) тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці;

9) процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець.

При укладенні трудового договору про дистанційну роботу роботодавець забезпечує виконання пунктів 1, 3, 5, 7-9 частини першої цієї статті та у разі потреби надає працівникові необхідні для виконання роботи обладнання та засоби, а також рекомендації щодо роботи з ними. Інформування може здійснюватися у формі дистанційного інструктажу або шляхом проведення навчання безпечним методам роботи на конкретному технічному засобі. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися додаткові умови щодо безпеки праці.

Ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею.

При цьому невиконання такого обов`язку свідчить про істотне порушення прав працівника.

Також, відповідно до ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та/або об`єктів чи операторів критичної інфраструктури; в інших випадках, передбачених законодавством.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 336/1368/20 зроблено правовий висновок, що відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Разом з тим за змістом вищезазначеної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

Відтак, колегія суддів зазначає, що покликання відповідача на нібито відсутність позивача на робочому місці 23.12.2024, 24.12.2024, 26.12.2024 та 27.12.2024 є безпідставним, оскільки зазначені дати припадають на період коли його було відсторонено від роботи, що визнано відповідачем.

Отже, такі доводи суперечать змісту наказу відповідача від 23.12.2024 № 2312/1-ОС про відсторонення позивача від роботи, а також положенням трудового законодавства, якими передбачено, що на час відсторонення працівник тимчасово звільняється від обов`язку виконувати трудові функції та бути присутнім на робочому місці.

При цьому, слід вважати, що ознайомлення його із наказом про відсторонення правового значення для виконання ним службових обов`язків не має. Оскільки у наказі про відсторонення вказано чіткі дати його відсторонення 23.12.2024 17.01.2025. Отже позивач був відсторонений у ці дати, не міг виконувати свої обов`язки у ці дати та не міг бути звільнений за прогул у ці дні, невихід на роботу.

За таких обставин визначаючи позивачеві (нове) робоче місце у листопаді 2024 року, однак відсторонюючи його від роботи у період з 23.12.2024 року по 17.01.2025 року, відповідач не міг очікувати явки позивача та виконання ним своїх трудових обов`язків у вказані ним в наказі про звільнення дати (23.12.2024, 24.12.2024, 26.12.2024 та 27.12.2024) і відповідно не міг його звільнити за прогул у вказані робочі дні.

Тому, судом першої інстанції правильно задоволено дві позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, як протиправного та поновлення на попередній посаді.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Наказом №2001/7-к.тр. від 20.01.2025 позивача було звільнено 20 січня 2025 року.

Розрахунок середньої заробітної плати слід обчислювати виходячи з виплат, здійснених позивачу на картковий банківський рахунок за два повні місяці роботи перед звільненням жовтень 2024 року та листопад 2024 року, суми за якими не оспорювалися сторонами.

Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги повністю дані довідки відповідача про заробітну плату від 01.05.2025 № ЕСС00000175 (т.1, а.с.213), оскільки у ній наявні дані про заробітну плану позивача не за два останні повні відпрацьовані місяці роботи та без усіх необхідних даних, з яких можна вирахувати середньоденний заробіток позивача згідно вказаних норм закону, зокрема, про відпрацьовані робочі дні.

Тому, слід розраховувати середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, враховуючи виписку по картковому рахунку позивача, з якої вбачається, що заробітна плата за жовтень 2024 року позивача склала 103 560,03 грн без вже вирахуваних податків та інших обов`язкових платежів (т.1, а.с.122-123). Також, згідно довідки від 01.05.2025 № ЕСС00000175 вбачається, що заробітна плата позивача за листопад 2024 року склала 103 560,03 грн без вже вирахуваних податків та інших обов`язкових платежів (т.1, а.с.213).

Кількість робочих днів у жовтня 2024 року 23 дні, а у листопаді 2024 року 21 день, разом 44 дні. Таким чином загальний дохід за жовтень 2024 року та листопад 2024 року становить 207 120,06 грн.

Відтак, розмір середньоденної заробітної плати становить 4707,27 грн (207 120,06 : 44) та середній заробіток за час вимушеного прогулу становив на час постановлення рішення судом першої інстанції (загальна кількість робочих днів за весь період вимушеного прогулу з 21.01.2025 по 11.06.2025 становить 102 робочі дні) 480141,54 грн.

Водночас, беручи до уваги, що апеляційну скаргу подав відповідач із вимогою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що в цій частині рішення суду не може бути змінене при задоволенні скарги відповідача, погіршуючи його становище та виходячи за межі розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відтак, підстав для визнання доводів апеляційної скарги на рішення суду обґрунтованими та скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення, слід вказати таке.

У відповідності до вимог ст. 270 ЦПК України законодавством врегульовано можливість ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема, у випадку, коли стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, а також у разі якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту рішення суду від 11 червня 2025 року у вказаній справі, судом вирішено допустити негайне виконання рішення про поновлення позивача на роботі.

В той же час, при постановленні рішення, судом не вирішено питання про звернення до негайного виконання рішення в частині стягнення за один місяць середнього заробітку за час вимушеного прогулу (заробітної плати).

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, суду першої інстанції слід було допустити до негайного виконання стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 96028,30 грн (4707,27 ? 102 : 5), а не у розмірі 185150 грн, як помилково вважав суд.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2025 року між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Масюк та Партнери» укладено Договір №24/04/25 про надання адвокатом правової допомоги.

Відповідно до п.4.1. вказаного Договору, замовник оплачує виконавцеві вартість послуг з надання правової допомоги за цим Договором в розмірі 20000,00 грн.

12 червня 2025 року ОСОБА_1 та Адвокатське бюро «Масюк та Партнери» склали Акт здачі-приймання виконаних послуг по договору про надання адвокатом правової допомоги про те, що виконавцем у відповідності до умов Договору протягом квітня червня 2025 року надано замовнику наступну професійну правничу допомогу:

- підготовка процесуальних документів у справі №446/1781/25;

- представництво інтересів ОСОБА_1 у Шевченківському районному суді м.Львова.

Винагорода за надані послуги становить 20000 грн. без ПДФ.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2025 року позов задоволено.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на додаткове рішення слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що підлягає до негайного виконання змінити, зменшивши розмір стягнення з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що підлягає до негайного виконання з 185 150,00 грн до 96 028,30 грн. В решті додаткове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 червня 2025 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що підлягає до негайного виконання змінити.

Зменшити розмір стягнення з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що підлягає до негайного виконання з 185 150,00 грн до 96 028,30 грн.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра