02 березня 2026 року
Справа № 646/4433/25
Провадження № 2/646/989/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.03.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Глоби М.М.,

секретар судового засідання - Борщ Л.В.,

представник позивача - Калінової А.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину,

УСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовною заявою, в обгрунтування якої зазначив, що на обліку Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради перебуває неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така, що перебуває у складних життєвих обставинах.

Мати дитини, ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до інформації КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» ОСОБА_2 20.03.2025 року у супроводі знайомої було госпіталізовано до відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП ХОР з підозрою на отруєння не уточненими речовинами. Мати дитину не відвідувала, тому 25.03.2025 року Діану за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку переведено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» ХМР.

Мати, ОСОБА_1 , з`явилась до ССД по Основ`янському району 03.04.2025 року, їй доведено до відома про необхідність надання необхідних документів для передачі дитини їй на виховання, але до ССД вона більше не звернулась.

Умови для проживання не створені, відповідно до інформації поліції від 24.03.2025 року мати ОСОБА_1 веде асоціальний спосіб життя на постійній основі зловживає алкогольними напоями, життям доньки не цікавиться, неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності.

Відповідно до інформації Відділу соціальної роботи по Основ`янському району м. Харкова від 07.04.2025 року та 14.04.2025 року фахівцями відділу неодноразово здійснювались виходи за адресою мешкання родини, під час яких з`ясовано, що мати не задовольняла нагальних потреб дитини, фактично не займалась її вихованням, мало уваги приділяла навчанню та розвитку дитини, в помешканні не створено належних умов для проживання, навчання та соціального розвитку. ОСОБА_1 не виконувала рекомендації фахівців.

На теперішній час дитину тимчасово влаштовано до сім`ї знайомих.

Просив відібрати неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері, ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав; з дня подачі позовної заяви до суду стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття.

Ухвалою суду від 14.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.06.2025 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, зазначила, що вона проживає разом з мамою за адресою АДРЕСА_1 . Умови для проживання дитини в квартирі відсутні. Жодного разу офіційно не працювала, шукає роботу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: мати - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 24.04.2025 року Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 639.

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, сформованого 24.04.2025 року, вбачається, що відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Зі змісту акту органу поліції та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 25.03.2025 року слідує, що 25.03.2025 року о 12 год. 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 була знайдена дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була доставлена до КНП «МДКЛ № 24 ХМР.

З листа інспектора сектору ЮП ВП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 24.03.2025 року вбачається, що до відділу поліції № 1 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення ІТС ІПНП № 5713 від 20.03.2025 року, що за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із діагнозом токсична дія невідомими лікарськими або наркотичними препаратами, було доставлено до ОДКЛ № 1. Було встановлено мати неповнолітньої, а саме ОСОБА_1 , яка веде асоціальний спосіб життя на постійній основі вживає алкогольні напої, життям доньки не цікавиться. Неповнолітня вже близько року не проживає за адресою мешкання. Відносно матері ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП та проведено профілактичну бесіду.

Зі змісту листа директора КНП ХОР «ОДКЛ» від 03.04.2025 року слідує, що дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була доставлена до КНП ХОР «ОДКЛ» 20.03.2025 року о 22 год. 36 хв. машиною швидкої допомоги, у супроводі подруги матері. Була госпіталізована до відділення анестезіології та інтенсивної терапії. За період лікування мати, ОСОБА_1 , дитину не відвідувала. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 год. 40 хв. дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі співробітників поліції, для подальшого спостереження та лікування було переведено до КНП ХМР «Міська дитяча клінічна лікарня № 24».

Зі змісту листа начальника відділу соціальної роботи по Основ`янському району м. Харкова ХМЦСС «Довіра» від 07.04.2025 року слідує, що фахівці відділу неодноразово здійснювали виходи за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких було проведено оцінку потреб сім`ї ОСОБА_1 , за результатами якої з`ясовано, що мати не задовольняла нагальних потреб доньки, фактично не займалась її вихованням, приділяла мало уваги навчанню та розвитку, помешкання не пристосоване до потреб неповнолітньої, не створено належних умов для проживання, навчання та повноцінного розвитку. На даний час робота з сім`єю проводиться за соціальною карткою сім`ї/особи, послуги надаються відповідно до Державного стандарту надання соціальних послуг та компетенцій відділу. Під час соціальної роботи ОСОБА_1 було надано ряд соціально-педагогічних консультацій, спрямованих на пошук ресурсів, необхідних для подолання складних життєвих обставин, в яких перебуває родина, соціальні послуги, спрямовані на підвищення рівня виховного потенціалу одинокої матері, набуття нею навичок підтримки позитивного мікроклімату в родині. Проведено бесіди щодо необхідності належного ставлення до утримання та виховання доньки, роз`яснено про необхідність створення безпечних та комфортних умов для доньки, дотримання санітарно-гігієнічних норм, ведення здорового способу життя, було надано ряд соціально-педагогічних консультацій щодо запобігання домашньому насильству. Наголошено про належне виконання батьківських обов`язків та наслідки їх невиконання. Рекомендації фахівців відділу ОСОБА_1 не виконувала, її низький виховний батьківський потенціал негативно позначався на внутрішньосімейних взаєминах та задоволенні нагальних потреб неповнолітньої доньки. Відділ соціальної роботи по Основ`янському району м. Харкова ХМЦСС «Довіра» повідомляє, що соціальними послугами та методами проблемне питання щодо участі матері у вихованні неповнолітньої дитини не вдалося вирішити та просить вжити заходи в межах компетенції.

Відповідно до копій постанов Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.05.2023 року та від 10.10.2023 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 19 СК України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

Відповідно до вимог законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Статтею 143 СК України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я.

Частинами 1-3 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

З досліджених судом письмових доказів вбачається, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачка не надала жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, керуючись, насамперед, інтересами дитини, дійшов висновку, про те що ОСОБА_1 нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здійснює належного догляду за дитиною, зокрема: не забезпечує належних умов проживання, необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку матері та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, що у даному випадку, відібрання дитини у відповідачки без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення в подальшому залишення її без догляду, оскільки враховуючи вік дитини, це є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити та відібрати неповнолітню дитину у відповідачки без позбавлення її батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до вимог ст. ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх батьками, суд, за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на відсутність встановлення опікунства над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебування її на обліку Служби у справах дітей по Основ`янському району м. Харкова, суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, відкрити особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, на який перераховуватимуться аліменти на утримання дитини.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину - задовольнити.

Відібрати неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення її батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.05.2025 року до досягнення дитиною повноліття, які підлягають перерахуванню на особистий рахунок дитини ОСОБА_2 у відділенні Державного ощадного банку України, який зобов`язати відкрити Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, 55.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Суддя