Справа № 204/4894/24
Провадження № 2/204/1819/26 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про передачу справи за підсудністю

19 лютого 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Представником відповідача подано до суду клопотання про направлення справи за підсудністю, за зареєстрованим місцем проживання відповідача, оскільки даний позов не пов`язаний із захистом прав споживачів.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п. 18 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Згідно п. 22 ст. 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, з огляду на характер правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», ним врегульовані відносини, які виникають із договорів, актів законодавства та інших угод, які не суперечать Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів в сумі 7150,00 грн, інфляційних втрат в сумі 3462,27 грн, трьох процентів річних у сумі 705,60 грн та моральної шкоди у розмірі 3575 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та вважав, що з його рахунку було здійснено платіжи на рахунок відповідача, який здійснював підприємницьку діяльність, призначення платежу «оплата за послуги». Відтак між ним та відповідачем склалися правовідносини, які мали ознаки правочину з надання послуг. Разом з тим, цей правочин мав дефектний характер та зі сторони відповідача був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Вважав, що належним захистом його порушених прав є застосування наслідків недійсності правочину (здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики) у вигляді звернення до суду за захистом порушених прав з вимогою про повернення грошових коштів, сплачених ним за фінансову послугу.

При цьому в позовній заяві і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не мав наміру замовляти у відповідача будь-яких послуг, тобто між ними ніколи не було жодних домовленостей (угод, договорів, тощо), жодних послуг відповідач йому не надавав та стверджував, що це є додатковим підтвердженням того, що правочини з надання послуг між ним та відповідачем мали дефектний характер та зі сторони відповідача були здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, не виникає сумнівів, що у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг.

Враховуючи, вищевикладене, правовідносини, які є предметом позову, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживача», є вірними.

В зв`язку із наведеним, норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України у даній справі не підлягають застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно довідки переселенця №3001- вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Тобто справа підсудна Середино-Будському районному суду Сумської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 12 жовтня 2023 року № 974/0/15-23 змінено з 30 жовтня 2023 року територіальну підсудність судових справ Середино-Будського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на вищевказані положення чинного законодавства, зважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса, територія якої відноситься до територіальної юрисдикції Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, вважаю необхідним передати цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - за підсудністю до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 31, 187, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу № 204/4894/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - передати за підсудністю на розгляд Шосткинського міськрайонного суду Сумської області (41100, місто Шостка, вулиця Свободи, будинок 63).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова