Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2894/25

Номер провадження 2/348/270/26

09 березня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

за участі секретаря судового засідання Бойчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерство Енергетики України Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» про визнання трудових відносин припиненими.

за участі представника позивача адвоката Мищишин І.Я.,

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерство Енергетики України Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» про визнання трудових відносин припиненими.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Мищишин І.Я. зазначає, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у трудових відносинах із Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України з 16 січня 2016 року на підставі наказу №42к від 15.01.2016 року. Відповідно до наказу №39к від 13.01.2022 року був переведений електрослюсарем поверхневим 5розряду на підставі наказу , що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 07.12.2015 року.

Відповідно до наказу №126 від 01 липня 2022 року акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України дія трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» з 01.07.2022 року призупинена до стабілізації ситуації в зоні знаходження підприємства. Запису про звільнення із АТ «Лисичанськвугілля» у трудовій книжці ОСОБА_1 немає.

Відповідно до довідки від 14.04.2022 року №2609- про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи ОСОБА_1 фактично проживає в. АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відповідач по справі не сплачує страхові внески з доходів позивача, з 01.01.2022 року, заробітна плата не нараховується та не виплачується.

Слід вважати що трудові відносини припинилися ще на початку 2022 року. Однак через перебування підприємства на непідконтрольній Україні території, яка станом на теперішній час продовжує залишатись окупованою, у ОСОБА_1 відсутня можливість пройти процедуру звільнення у встановленому законом порядку.

Через відсутність запису про звільнення, права та інтереси ОСОБА_1 суттєво порушуються, оскільки він не може працевлаштуватись на будь-якому іншому підприємстві. Не може звернутись до територіального органу Пенсійного фонду для перерахунку його пенсійного забезпечення як непрацюючому пенсіонеру, що суттєво негативно впливає на матеріальне становище як його, так і його сім`ї.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні введено військовий стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. який послідуючими указами Президента України неодноразово продовжувався та триває і на даний час.

Лисичанська міська територіальна громада внесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) з 01.07.2022 року.

Враховуючи той факт, що станом на день розгляду справи територія м.Лисичанськ, Луганської області, де знаходиться відповідач, є тимчасово окупованою, УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти на тимчасово окуповані території, які не підконтрольні Україні, тому позивач не має можливості подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються.

З урахуванням того, що трудові відносини з відповідачем фактично припинені, в силу об`єктивних причин, він не має можливості виконувати трудові обов`язки, але існування трудового договору порушує його право на належний соціальний захист та збільшення пенсії.

Оскільки, підприємство на якому працював позивач, знаходиться на території, де ведуться бойові дії, ця територія є тимчасово окупованою військами РФ, та він є пенсіонером і відповідно через центр зайнятості не може припинити трудові відносини в односторонньому порядку, також відсутня можливість подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин за юридичною адресою підприємства, тому просить розірвати трудові відносини між ним та Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», з 01 липня 2022 року у зв`язку із звільненням за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпІІ України.

Стислий виклад позиції сторін:

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позові. Просила позовні вимоги задовольнити повністю, визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України. , з 01 липня 2022 року у зв`язку із звільненням за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпІІ України.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області на інформаційному ресурсі «Судова влада». У встановлений законом строк, відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Суд вважає повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи належним.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (шляхом оголошення через сайт судової влади та направлення виклику до суду на електронну адресу відповідача), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

На підставі викладеного суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача, ґрунтуючись на наявних у справі матеріалах і доказах, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2025 р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у трудових відносинах із Акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України з 16 січня 2016 року на підставі наказу №42к від 15.01.2016 року (а.с.11-13).

Відповідно до наказу №39к від 13.01.2022 року був переведений електрослюсарем поверхневим 5розряду на підставі наказу , що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 07.12.2015 року (а.с. 12).

Наказом №126 від 01 липня 2022 року акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України дія трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» з 01.07.2022 року призупинена до стабілізації ситуації в зоні знаходження підприємства (а.с. 14).

Запису про звільнення із АТ «Лисичанськвугілля» у трудовій книжці ОСОБА_1 немає.

З Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відповідач АТ «Лисичанськвугілля» не сплачує страхові внески з доходів позивача, з 01.01.2022 року (а.с.15 -23).

З копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером за віком (а.с. 9).

Станом на день розгляду справи територія м. Лисичанська Луганської області є тимчасово окупованою відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 «Про затвердження переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 297 від 15.12.2022 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, в Україні було введено військовий стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими указами Президента України неодноразово продовжувався та триває і на даний час. Лисичанська міська територіальна громада внесена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75. Станом на час звернення до суду з позовом, відповідач знаходиться на території не підконтрольній Україні.

З початком збройної агресії Російської Федерації проти України 24.02.2022 року, що призвело до бойових дій та окупації частини територій України, через активні бойові дії та тимчасову окупацію території України, позивач вимушений був виїхати з окупованого м. Лисичанськ і не мав можливості дотриматись порядку припинення трудових відносин, проте фактично вони припинились.

Позивач переїхав до Івано-Франківської області Надвірнянського району м.Надвірна та зареєструвався як внутрішньо переміщена особа, де і мешкає по теперішній час, що підтверджується довідкою від 14.04.2022 року №2609- про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи ОСОБА_1 фактично проживає в. АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Зважаючи на той факт, що підприємство, в якому позивач працював, знаходиться на непідконтрольній владі України території, до своїх трудових обов`язків в АТ«Лисичанськвугілля» він повернутись не зміг, як не зміг подати заяву про звільнення, оскільки листування з окупованими територіями не здійснюється.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1, 3 ст.21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника, або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в редакції Закону №2220-ІХ від 21.04.2022, внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено, що позивачем не дотримано порядку припинення трудових відносин, визначеного пунктом 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Зокрема, ОСОБА_1 не скористався правом на одностороннє розірвання трудового договору, передбаченим цією нормою, шляхом подання до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи письмової заяви на ім`я роботодавця про припинення трудових відносин.

Відтак суд дійшов висновку, що позивач не виконав передбачену законом процедуру, яка є обов`язковою передумовою для виникнення відповідних правових наслідків у вигляді припинення трудових відносин.

Згідно з принципом змагальності сторін, особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, зобов`язана довести конкретні обставини, які свідчать про порушення її прав або законних інтересів. У даному випадку позивач не надав доказів, що підтверджують наявність такого порушення.

Суд виходить із того, що відсутність факту порушення прав або інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки ОСОБА_1 не звертався до центру зайнятості із відповідною заявою у встановленому порядку, підстави вважати, що його права чи законні інтереси були порушені, відсутні, а отже звернення до суду є передчасним.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерство Енергетики України Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» про визнання трудових відносин припиненимислід відмовити, у зв`язку із його необґрунтованістю.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 21, 22, 24, 36, 38 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерство Енергетики України Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» про визнання трудових відносин припиненими- залишити без задоволення.

Сторонам копія судового рішення направляється в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 09 березня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Міністерство Енергетики України Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля», місце реєстрації м.Лисичанськ, вул.Малиновського,1, .

Суддя Р.С. Солодовніков