Справа № 459/2158/25 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/2905/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Деркач О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 05 серпня 2025 року у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд із скаргою на дії державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

В обгрунтування заявлених вимог покликалось на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2015 року по справі №459/2647/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 26 421,27 доларів США, що за курсом 21,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 червня 2015 року складає 571 492,07 грн.

06 червня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №51571164 з примусового виконання виконавчого листа №459/2647/15-ц, виданого 04 лютого 2016 року на підставі вказаного рішення суду.

08 травня 2025 року державним виконавцем Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковським Б.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51571164 у зв`язку з фактичним виконанням в повному об`ємі рішення суду.

Однак, рішення суду від 16 грудня 2015 року не виконане, оскільки судовим рішенням стягнуто кредитну заборгованість в еквіваленті 26 421,27 доларів США, що на момент ухвалення рішення становило 571 492,07 грн, а сплата боржником заборгованості на виконання рішення суду здійснювалася в національній валюті з прив`язкою до офіційного курсу станом на його ухвалення, а не з прив`язкою до офіційного курсу станом на дату виконання такого. Тому, у даному виконавчому провадженні погашення заборгованості відбулося частково на суму 17 948,26 доларів США, а відтак були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

З огляду на вищенаведене, просили:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. про закінчення виконавчого провадження №51571164 від 08 травня 2025 року;

- направити виконавчий лист №459/2647/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 26421,27 доларів США до Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для подальшого стягнення боргу.

Ухвалою Шептицького міського суду Львівської області від 05 серпня 2025 року скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження задоволено частково.

Визнано постанову державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. від 08 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження №51571164 невиконаною.

Скасовано постанову державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. від 08 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження №51571164.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 05 серпня 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що він повністю сплатив виконавчий збір та заборгованість за виконавчим листом №459/2647/15-ц, виданим Червоноградським міським судом Львівської області від 04 лютого 2016 року, про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № CGH0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 26421,27 доларів США, що еквівалентно 571492.07 грн.

В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив відкрити виконавче провадження про стягнення заборгованості з солідарного боржника ОСОБА_2 в розмірі 571 492.07 грн, визначивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню саме в гривневому еквіваленті.

В межах виконавчого провадження № 51571164 з нього як з солідарного боржника стягнуто 319 804.48 грн та перераховано стягувачу. Крім того, стягувачу перераховано 251 687.59 грн, стягнутих з ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №56156118.

Оскільки загальна сума коштів, стягнутих на користь стягувача, становить 571 492,07 грн, що відповідає гривневому еквіваленті визначеного розміру заборгованості, державний виконавець виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковський Б.А. правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Просить ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 05 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

19 вересня 2025 року на адресу суду від представника Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Наголошує на тому, що з боржника та поручителя підлягала стягненню заборгованість за кредитним договором №CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року у розмірі 26421,27 доларів США. Зазначає, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження №56156118 у зв`язку з тим, що солідарним боржником було сплачено борг у виконавчому провадженні № 51571164, державним виконавцем не було враховано, що у виконавчому провадженні № 51571164 не були виконані вимоги Закону при стягненні боргу, що спричинило збитки банку в розмірі курсової різниці 2015-2025 років. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 05 серпня 2025 р. - без змін.

ОСОБА_1 та державний виконавець Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковський Б.А. в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Деркач О.Р. в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2015 року по справі №459/2647/15-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентиф. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентиф. номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 26421,27 доларів США, що за курсом 21,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 червня 2015 року складає 571 492,07 грн; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» по 1827,00 грн. сплаченого судового збору.

06 червня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Пилипцем О.Ю. за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відкрито виконавче провадження №51571164 з виконання виконавчого листа №459/2647/15-ц, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 04 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 26 421,27 доларів США, що за курсом 21,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 червня 2015 року складає 571 492,07 грн.

08 травня 2025 року державним виконавцем Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковським Б.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51571164 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно змісту мотивувальної частини вказаної постанови, боржник повністю сплатив заборгованість, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір.

Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_3 після відкриття виконавчого провадження № 51571164 (у період з 06 червня 2016 по дату підготовки цієї скарги) для погашення заборгованості за кредитним договором надійшло 5622,22 доларів США.

З виписки по рахунку № НОМЕР_4 вбачається, що у період дії виконавчого провадження №51571164 на погашення заборгованості надійшло 12326,04 доларів США.

У період виконавчого провадження № 51571164 на погашення заборгованості надійшло 17 948,26 доларів США.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що постановою державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. від 08 травня 2025 року закінчено виконавче провадження №51571164, без фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом, а тому така є незаконною та підлягає скасуванню.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Такі правові висновки викладені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №51571164 відкрито за виконавчим листом, виданим Червоноградським міським судом Львівської області на підставі заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2015 року, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CGН0GK00240203 від 17 жовтня 2007 року в розмірі 26421,27 доларів США, що за курсом 21,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 червня 2015 року складає 571 492,07 грн.

Отже, кредитні відносини між сторонами виникли в доларах США, рішенням суду стягнуто кредит у доларовому еквіваленті, а боржник сплатив кредитору заборгованість в гривневому еквіваленті, визначеному у 2015 році.

Суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2015 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму саме у іноземній валюті, що було передбачено умовами кредитного договору, та з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У висновках про застосування норм права, що викладені у пунктах 43, 44, 55, 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18) зазначено наступне:

«Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом».

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення».

Також у постанові від 16 січня 2019року у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Зазначені обставини свідчать про те, що належним виконанням заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2015 року є стягнення суми в іноземній валюті за курсом валюти на дату платежу у розмірі 26421,27 доларів США, а у випадку виконання рішення частинами - за курсом валюти на дату кожного з платежів.

За таких підстав, визначення державним виконавцем заборгованості в розмірі 571 492.07 грн. та стягнення зазначеної суми не є належним та повним виконанням рішення суду, в якому заборгованість визначена в іноземній валюті, що виконавцем не враховано.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, державний виконавець прийшов до помилкового висновку, що виконання зобов`язання у гривнях за курсом НБУ станом на 2015 рік є правильним, та про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постановою державного виконавця Сокальського відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стемковського Б.А. від 08 травня 2025 року закінчено виконавче провадження №51571164, без фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом, а тому така є незаконною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що у заяві при відкриття виконавчого провадження стягувач зазначив суму боргу у розмірі 571 492,07 грн, яка і була стягнута у даному виконавчому провадженні, не заслуговують на увагу, так як таке суперечить приписам п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шептицького міського суду Львівської області від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.