Провадження № 2/932/5825/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Стадченко О.В., при секретарі Маховій А.М., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів. Покликаючись на зміну матеріального становища, позивач у позовній заяві просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2021 у справі №204/5066/21 про стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , з 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на тверду грошову суму 7000 (сім тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 21 вересня 2013 року між ним і відповідачкою було укладено шлюб. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року шлюб було розірвано. 21 вересня 2021 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/5066/21 було стягнуто з позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як батько дитини, свої обов`язки по утриманню дитини позивач виконує у повному обсязі. Зокрема, відповідно до рішення суду, щомісячно, починаючи з 09 липня 2021 року по 31 жовтня 2025 року, ним через бухгалтерію ГУНП в Дніпропетровській області, згідно з постановою Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.02.2022 по виконавчому провадженню №67309958, щомісячно утримувались та надсилались на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в якості аліментів (7 459 грн.) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 . При цьому, з часу набрання законної сили вищевказаного рішення фактів несплати або неналежної сплати ним аліментів не допущено, у реєстрі боржників він не перебуває. Разом з цим, з 31 жовтня 2025 року позивача було звільнено зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Розмір грошового забезпечення під час служби в Національній поліції у середньому за місяць складав близько 48 000 грн. Тоді як, розмір призначеної пенсії буде у 2 рази менше за розмір попереднього грошового забезпечення (23 610 грн. проти 48 4040 грн.) З огляду на зміну його матеріального становища, позивач вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів із частини його доходу на тверду грошову суму.

05.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 згідно якого, представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи свою позицію, представник позивача зазначає про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України. Статтею 181 СК України визначено, що способами стягнення аліментів на утримання дитини може бути стягнення у вигляді частки від доходу платника аліментів або стягнення у твердій грошовій сумі. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. У свою чергу, платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів. Зазначене підтверджується і правовою позицією Верховного суду у постанові від 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц. Таким чином у позивача відсутні правові підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини, оскільки стягувачем аліментів є саме відповідач.

15.12.2025 до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову та відповідь на відзив.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року заява про зміну предмету позову і відповідь на відзив залишені без розгляду, у зв`язку з недотриманням процесуального строку, визначеного ч.3 ст.49 ЦПК України; а також у зв`язку з тим, що позивач шляхом одночасного надання суду заяви і відповіді на відзив фактично одночасно змінює як предмет позову так і підстави позову, що не допускається, виходячи з позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 16.03.2018 у справі №916/1764/17.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. На уточнюючі запитання зазначив, що наразі він офіційно працює, проте зазначити де саме і ким відмовився, які і відмовився повідомити розмір заробітної плати, яку він отримує за новим місцем роботи. При цьому пояснив, що на даний момент з його офіційного доходу утримуються аліменти на неповнолітню дитину у розмірі більшому ніж, утримувалося раніше.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки виключно одержувачу аліментів надано право звертатись з позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2013 року, та мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

21 вересня 2021 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі №204/5066/21 з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 09 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-12).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зазначене кореспондується із нормами національного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини /ст.12 вказаного Закону/. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.ч.7,8 ст.7 СК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов`язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180СК України/. Крім того, ч.1, 2 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачем заявлено вимогу про зміну способу стягнення аліментів, як на підставу її задоволення, покликався на зміни свого матеріального стану.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України.

Так, відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

У свою чергу, платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість платником аліментів зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення…

Звертаючись з позовом до суду, позивач у позові виклав обставини, якими обґрунтовував заявлені вимоги та зазначив докази, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

З урахуванням встановлених обставин справи та враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку стягувачу аліментів ОСОБА_3 надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені судові витрати залишаються на позивачу.

Керуючись ст.ст.263-265, 274 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Суддя: О. В. Стадченко