К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року місто Київ

справа № 2-4854/08

апеляційне провадження № 22-ц/824/2092/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Нєсвєтової Н.М. від 30 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду позовом до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на житловий будинок.

Позов мотивовано тим, що батьку позивача ОСОБА_7 на праві власності належало домоволодіння під літерою "А" та надвірними спорудами, а також частина земельної ділянки, площею 778 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1962 році батьки позивача на відведеній їм земельній ділянці почали будувати будинок під літерою "Г". За згодою батьків ОСОБА_3 за власні кошти закінчив будівництво, куди заселився проживати разом із сім`єю. Однак, будинок під літерою "Г та надвірні споруди: сарай під літерою "О", сарай під літерою "Х", сарай під літерою "Ш", сарай під літерою "Ю", гараж під літерою "Ф" не були прийняті до експлуатації.

Після смерті батьків ОСОБА_3 оформив спадщину на будинок під літерою "А", а оскільки будинок під літерою "Г" є самостійним будівництвом, то його не приймають в експлуатацію і відмовляють ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на будинок під літерою "Г", загальною площею 97,8 кв.м., з належними до нього господарськими спорудами: сараєм під літерою "О", площею 8,74 кв.м., сараєм під літерою "Х", площею 44,8 кв.м., сараєм під літерою "Ш", площею 18,9 кв.м., сараєм під літерою "Ю", площею 6,4 кв.м., гаражем під літерою "Ф", площею 55,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2008 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок під літерою "Г", загальною площею 97,8 кв.м., з належними до нього господарськими спорудами: сараєм під літерою "О", площею 8,74 кв.м., сараєм під літерою "Х", площею 44,8 кв.м., сараєм під літерою "Ш", площею 18,9 кв.м., сараєм під літерою "Ю", площею 6,4 кв.м., гаражем під літерою "Ф", площею 55,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статті 328 ЦК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема на підставі правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність його набуття не встановлена судом. При цьому суд установив, що спірний будинок під літерою "Г" не введений в експлуатацію, однак за своїми характеристиками відповідає чинним нормативним вимогам щодо умов проживання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що після ознайомлення 9 липня 2025 року з матеріалами спадкової справи № 05/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2008 року. ОСОБА_1 не приймала участі у справі, однак оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права та обов`язки.

Вказує, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2005 року, виданого державним нотаріусом 16 Київської державної нотаріальної контори Дорофєєвою Т.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 4-2258, є власником 25/84 (або 50/168) частин домоволодіння АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_1 на даний об`єкт нерухомості зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Станом на момент розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 була співвласником домоволодіння АДРЕСА_2 . Проте, суд першої інстанції визнав за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудований будинок під літерою "Г", який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у спільному користуванні усіх співвласників домоволодіння і на надвірні будівлі та споруди, не залучивши таких співвласників до участі у справі.

Також вказує, що за весь період існування домоволодіння відбулися значні зміни в складі об`єктів нерухомого майна. Частина господарських споруд були зруйновані, а частина будівель було побудовано співвласниками, як нові об`єкти нерухомості, але без відповідних дозвільних документів, у тому числі будинок під літерою "Г". Оскільки будинок під літерою "Г" був самочинно збудований та не прийнятий в експлуатацію у порядку, визначеному законодавством, суд повинен був відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що таким чином суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права та як наслідок не залучив ОСОБА_1 до участі у справі, що призвело до порушення її права, як співвласника домоволодіння.

Процесуальні питання, вирішені апеляційним судом

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі також - ПН КМНО) Смолянінової О.Я. копію матеріалів спадкової справи № 05/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залучено до участі у справі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність її доводів, оскільки судом вірно надано оцінку усім обставинам справи.

Представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_8 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про її необґрунтованість та просить відмовити у задоволенні.

Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація відзив на апеляційну скаргу не подала.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засдіанні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 ; представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка представника не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з копією договору від 20 квітня 1948 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 подарували своїм дітям - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

27 травня 1948 року співвласники домоволодіння уклали договір про порядок користування, за умовами якого ОСОБА_7 (батько ОСОБА_3 ) отримав у користування жилий будинок під літерою "А" з надвірними спорудами та частиною земельної ділянки, площею 778 кв.м.

У 60-х роках батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_15 (батьки ОСОБА_3 ) почали будівництво, а ОСОБА_3 продовжив будівництво будинку під літерою "Г". Даний будинок не прийнято в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, після чого відкрилася спадщина, до якої входило 5/12 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 серпня 1982 року, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_15 .

19 жовтня 1982 року між ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_3 , проживаючих у АДРЕСА_2 , та володіючих в різних частинах домоволодінням, укладено договір щодо користування домоволодінням.

У пункті 1 договору від 19 жовтня 1982 року зазначено, що у користування ОСОБА_16 переходить житловий будинок під літерою "Б", сараї під літерами "П", "Р", "Ф", "Х", туалет під літерою "Щ"; у користування ОСОБА_17 переходить житловий будинок під літерою "В", сараї під літерами "Ж", "І", "Л", "Г", "У", баня під літерою "З", туалет під літерою "К", альтанка під літерою "Е", погріб під літерою "Н"; у користування ОСОБА_15 переходить 1/2 частина житлового будинку під літерою "А", 1/2 частина сараїв під літерами "Д", "Е", "О", "Ц", 1/2 частина туалету під літерою "Ч"; у користування ОСОБА_3 переходить 1/2 частина житлового будинку під літерою "А", 1/2 частина сараїв під літерами "Д", "Е", "О", "Ц", 1/2 частина туалету під

літерою "Ч", у тому числі самочинно збудований ОСОБА_15 та ОСОБА_3 у рівних частках житловий будинок під літерою "Г", а ОСОБА_17 самочинні прибудови у будинку під літерою "В".

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2005 року, ОСОБА_1 є власником 25/84 частин домоволодіння з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . На земельній ділянці розташовані: жилий будинок, жилою площею 17,9 кв.м., будинок збудований з дерева, у плані зазначений літерою "А", жилий будинок, жилою площею 57,7 кв.м., будинок збудований з цегли, у плані зазначений літерою "Б", жилий будинок, жилою площею 39,0 кв.м., будинок збудований з дерева, у плані зазначений літерою "В". Крім будинку, на земельній ділянці розташовані: сараї за літерами "Д", "Е", "Ж", лазня за літерою "З", сараї за літерами "И", "Л", вбиральня за літерою "К", погріб за літерою "Н", сарай за літерою "О", сарай з погрібом за літерою "П", сарай за літерою "Р", альтанка за літерою "С", сараї за літерами "Т", "У", "Ц", вбиральні за літерами "Ч", "Щ", спорудження № 1-12.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2008 року, ОСОБА_6 є власником 5/84 частин домоволодіння з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . На земельній ділянці розташовані: житловий будинок, цегляний, житловою площею 57,7 кв.м., будинок збудований з цегли та дерева, житловою площею 39,0 кв.м., у плані зазначений літерою "В". Крім житлового будинку, на земельній ділянці розташовані: лазня за літерою "З", сараї за літерами "И", "Л", вбиральня за літерою "К", погріб за літерою "Н", сарай за літерою "О", альтанка (навіс) за літерою "С", сараї за літерами "Т", "У", вбиральня за літерою "Щ", спорудження № 1-12.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 вересня 2018 року, ОСОБА_5 є власником 5/84 частин домоволодіння з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . На земельній ділянці розташовані: житловий будинок за літерою "Б", цегляний, житловою площею 54,7 кв.м., загальною площею 112,5 кв.м.; житловий будинок за літерою "В", цегляний, житловою площею 47,1 кв..м, загальною площею 114,5 кв.м.; житловий будинок за літерою "Г", бетонний, загальною площею 97,8 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. Крім житлових будинків, на земельній ділянці розташовані: прибудова "б1", прибудова "б2", житлова прибудова "В1", прибудова "в1", мезонін "в1", прибудова "б2в", прибудова "в3", тамбур "в4", прибудова "в5", мезонін "Г", баня "З", сарай "И", вбиральня "К", сарай "М", прибудова "м", прибудова "м1", погріб "Н", навіс "С", оглядова яма "Ф", сарай "Ш", "Щ", сарай "Ю".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

14 березня 2025 року ПН КМНО Смоляніновою О.Я. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване у реєстрі за № 502, та згідно якого спадкоємцем ОСОБА_3 є його син ОСОБА_4 .

У свідоцтві зазначено, що спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво, складається з: 10/24 часток житлового будинку (домоволодіння) під номером АДРЕСА_2 , які належали

померлому: 5/24 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 7 серпня 1982 року Київською державною нотаріальною конторою № 1 за реєстровим № 5ДН-11131 та зареєстрованого 19 серпня 1982 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записано у реєстрову книгу за № 4300; 4/24 часток, що належали ОСОБА_15 , матері померлого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

У свідоцтві про право на спадщину за законом від 14 березня 2025 року також зазначено, що житловий будинок (домоволодіння) складається з двох житлових будинків, а саме: будинок під літерою "Б", житлова площа 54,7 кв.м., загальна площа 112,5 кв.м., будинок під літерою "В", житлова площа 47,1 кв.м., загальна площа 114,5 кв.м.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 ЦК України).

Відповідно до змісту частини 4 статті 375 ЦК України, у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина 1 статті 376 ЦК України).

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина 5 статті 376 ЦК України).

За принципом диспозитивності визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача, а суд не вправі з власної ініціативи залучати іншого відповідача/співвідповідача до участі у справі.

Водночас установлення належності відповідачів є обов'язком суду, який той виконує під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.

Позивачем є особа, яка має право вимоги та яка звернулася до суду з відповідним позовом, а відповідачем - особа, яка, за твердженням позивача, повинна виконати зобов`язання (боржник). Схожі висновки Велика Палата Верховного Суду викладала у пунктах 46, 47, 76 постанови від 18 грудня 2024 року в справі № 907/825/22.

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2023 року в справі № 686/20282/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 7 липня 2020 року в справі № 712/8916/17 (пункт 27) та від 9 лютого 2021 року в справі № 635/4741/17 (підпункт 33.2).

Належним відповідачем є особа, яка є суб'єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 39 постанови від 26 лютого 2020 року в справі № 304/284/18 та пункті 8.10 постанови від 5 липня 2023 року в справі № 910/15792/20).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 80 постанови від 18 грудня 2024 року в справі № 907/825/22 зазначила, що задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

У даній справі, що переглядається, виникнення спірних правовідносин зумовлено тим, що ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , здійснив будівництво будинку під літерою "Г" у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , однак з невідомих йому причин Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація не вводить даний будинок в експлуатацію.

У позовній заяві позивач просив визнати за ним право власності на будинок під літерою "Г", загальною площею 97,8 кв.м., з належними до нього господарськими спорудами: сараєм під літерою "О", площею 8,74 кв.м., сараєм під літерою "Х", площею 44,8 кв.м., сараєм під літерою "Ш", площею 18,9 кв.м., сараєм під літерою "Ю", площею 6,4 кв.м., гаражем під літерою "Ф", площею 55,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, позивачем заявлено позовні вимоги для захисту його речового права на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Установивши, що будинок під літерою "Г" на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 не введено в експлуатацію, однак такий будинок відповідає діючим нормативним вимогам щодо умов проживання, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно наявності правових підстав для задоволення позову.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вище вказаних вимог закону, не перевірив обставин щодо наявності співвласників домоволодіння, не встановив коло всіх співвласників домоволодіння, чиї права (інтереси) може бути порушено і не залучив їх до участі в справі, в результаті чого ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушеннями норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для його скасування.

З копії матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 , убачається, що останньому на праві власності належало 10/24 часток житлового будинку (домоволодіння) під номером АДРЕСА_2 , а саме 5/24 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого

7 серпня 1982 року Київською державною нотаріальною конторою № 1 за реєстровим № 5ДН-11131 та зареєстрованого 19 серпня 1982 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записано у реєстрову книгу за № 4300; 5/24 часток, що належали ОСОБА_15 , матері померлого, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

14 березня 2025 року ПН КМНО Смоляніновою О.Я. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_4 успадкував після ОСОБА_3 житловий будинок (домоволодіння), який складається з двох житлових будинків, а саме: будинок під літерою "Б", житлова площа 54,7 кв.м., загальна площа 112,5 кв.м., будинок під літерою "В", житлова площа 47,1 кв.м., загальна площа 114,5 кв.м. (том ІІ, а.с. 89).

У матеріалах спадкової справи також наявний Витяг з Державного реєстру речових прав, у якому міститься інформація про те, що за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 14 березня 2025 року зареєстровано на праві власності 10/24 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається з двох житлових будинків, а саме: будинок під літерою "Б", житлова площа 54,7 кв.м., загальна площа 112,5 кв.м., будинок під літерою "В", житлова площа 47,1 кв.м., загальна площа 114,5 кв.м., та знаходиться по АДРЕСА_1 (том ІІ, а.с. 91).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучила копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4-2258, на підставі якого вона набула у власність 5/12 частин домоволодіння АДРЕСА_2 (том ІІ, а.с. 83).

У вказаному вище свідоцтві зазначено, що на земельній ділянці розташовані: жилий будинок, жилою площею 17,9 кв.м., будинок збудований з дерева, у плані зазначений літерою "А", жилий будинок, жилою площею 57,7 кв.м., будинок збудований з цегли, у плані зазначений літерою "Б", жилий будинок, жилою площею 39,0 кв.м., будинок збудований з дерева, у плані зазначений літерою "В". Крім будинку, на земельній ділянці розташовані: сараї за літерами "Д", "Е", "Ж", лазня за літерою "З", сараї за літерами "И", "Л", вбиральня за літерою "К", погріб за літерою "Н", сарай за літерою "О", сарай з погрібом за літерою "П", сарай за літерою "Р", альтанка за літерою "С", сараї за літерами "Т", "У", "Ц", вбиральні за літерами "Ч", "Щ, спорудження № 1-12. Свідоцтво про право на спадщину на 25/84 частин домоволодіння видане ОСОБА_1 .

Крім того, до апеляційної скарги долучено докази того, що ОСОБА_1 у визначеному законом порядку здійснила державну реєстрацію права власності належної їй частини у домоволодінні АДРЕСА_2 (том ІІ, а.с. 84-85).

Так, згідно інформаційної довідки № 43815673 від 2 липня 2025 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 29 жовтня 2024 року за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано 25/84 частин № 36-36В, яке складається з двох житлових будинків, а саме: будинок під літерою "Б", житлова площа 54,7 кв.м., загальна площа 112,5 кв.м., будинок під літерою "В",

житлова площа 47,1 кв.м., загальна площа 114,5 кв.м., та знаходиться по АДРЕСА_1 (том І, а.с. 84).

Отже, ОСОБА_1 є співвласником спірного домоволодіння АДРЕСА_2 .

За вказаних обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення порушує право ОСОБА_1 , як співвласника домоволодіння АДРЕСА_2 .

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням порушено права та законні інтереси ОСОБА_1 , яку не було залучено до участі у справі.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Частиною 1 статті 26 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 30 ЦПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд за клопотанням позивача, не припиняючи

розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, Верховний Суд неодноразово вказував у своїх постановах, що висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу його учасників.

Установлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача належним або про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості співвідповідача.

Відповідно до вимог чинного ЦПК України суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду не наділений повноваженнями залучати до участі у справі як співвідповідачів інших співвласників спірного домоволодіння.

Таким чином, ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , звернувся з позовом про визнання права власності на будинок з відповідними господарськими спорудами до неналежного відповідача.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2008 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2008 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: