Справа № 635/4906/25
Провадження № 2-ві/635/3/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Суддя Харківського районного суду Харківської області Якішина О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» - адвоката Руденко Віталіни Володимирівни про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне Агентство «УНІАН» про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2026 до суду надійшла заява представника відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» - адвоката Руденко В.В. про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне Агентство «УНІАН» про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування заяви про відвід судді заявник посилається на те, що має обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності судді в даній справі. Так суддею Назаренко О.В. безпідставно звільнено позивача від сплати судового збору в значному розмірі (за одну лише вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 000 грн. позивач мав сплатити 750 000,00 грн.!). 01.07.2025 р. винесено ухвалу про відкриття провадження в даній справі, незважаючи на грубі процесуальні порушення позивача. Оскільки позивачем не було належним чином дотримано правового припису вищезазначеної статті, відповідно до положень ст. 185 ЦПК України суддя Назаренко О. В. повинен був постановити ухвалу про залишення позову без руху, про що повідомити Позивача та надати строк для виправлення викладених недоліків подання документів, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме підтвердження сплати судового збору в розмірі 754644, 60 грн., а також доказів щодо надсилання відповідачам по справі рекомендованим листом з описом вкладання копій поданих до суду документів, як суддя робив перед цим при винесенні ухвал від 28.02.2025 р. по справі № 635/1460/25, від 30.04.2025 р. по справі № 635/3253/25, від 03.06.2025 р. по справі № 635/3060/25. Після винесення 01.07.2025 р. судом ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачами 2 і 3 було направлено до суду клопотання від 14.07.2026 р. про залишення без руху позовної заяви, яке містило вказівки на конкретні процесуальні порушення, вчинені позивачем, детальне обґрунтування свідомої неправомірності дій суду щодо звільнення позивача від сплати судового збору з наведенням правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також прохання щодо усунення допущених процесуальних порушень. На подане 14.07.2025 р. вищезгадане клопотання суддя Назаренко О. В. відреагував лише 24.02.2026 р., відмовивши в задоволенні клопотання. При цьому, місцевий суд умисно проігнорував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 про застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підтримані в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 545/ 1149/ 17, від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23, які вказують на зворотнє. Також суддею Назаренком О.В. було відмовлено в роз`єднанні позовних вимог і передачі справи за підсудністю, без зазначення мотивів такого рішення. Ухвалою від 24.02.2026 року по справі суддею Назаренко О.В. відмовлено у задоволенні клопотання відповідачів 2 і 3 про роз`єднання позовних вимог. У поданому клопотанні відповідачі 2 і 3 обґрунтували необхідність роз`єднання тим, що позовні вимоги стосуються різних відповідачів та ґрунтуються на різних публікаціях. Було звернено увагу, що дані вимоги виникли з різних фактичних обставин, є такими, що потребують дослідження різних доказів, а позовні вимоги були штучно об`єднано, що впливає на питання територіальної підсудності та процесуальної економії. Однак суд, пославшись лише на загальні положення ч. 1 ст. 188 ЦПК України, обмежився формулюванням про відсутність підстав для роз`єднання позову, не надавши жодної оцінки наведеним доводам, не проаналізувавши, чи є позовні вимоги пов`язаними підставою виникнення або доказами, та не мотивувавши, чому їх спільний розгляд відповідає завданню цивільного судочинства. Таким чином, ухвала в цій частині не містить належного обґрунтування, що суперечить вимогам ст. 263 ЦПК України щодо вмотивованості судового рішення. Оскільки станом на дату подання даної заяви суддею Назаренко О.В. клопотання відповідачів 2 і 3 щодо роз`єднання позовних вимог не враховано, належна мотивація судового рішення відсутня, проігноровано приписи ЦПК України щодо врахування правових висновків Верховного Суду, безпідставно звільнено позивача від сплати судового збору в значному розмірі (що, в свою чергу, завдало збитки Державі), відповідачі 2 і 3 вважають за необхідне заявити згаданому судді відвід, оскільки вищезазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви в об`єктивності та неупередженості судді і свідчать про порушення процесуальних прав відповідачів та недотримання принципів змагальності та рівності учасників процесу.

Зазначені обставини, на думку заявника є підставою вважати, що існують обґрунтовані сумніви у неупередженості судді, тому заявник просить суд заяву задовольнити.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В. від 05.03.2026 року відмовлено в задоволенні заяви про відвід.

05.03.2026 року заява представника відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» - адвоката Руденко В.В. про відвід судді передана для розгляду судді Якішиній О.М.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу судді, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України

і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про безсторонність суду.

Суд зазначає, що згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя. Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Згідно з усталеною практикою Суду застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді. Європейський суд з прав людини у рішенні від 3 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» вказав, що Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. У рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує. Для того, щоб вирішити, чи є у конкретній справі правомірні підстави сумніватись у неупередженості судді, необхідно взяти до уваги й думку скаржника, яка при цьому не повинна мати вирішального значення.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до положень ч. ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Наведені в заяві обставини, на які заявник посилається в обґрунтування заяви про відвід судді стосуються виключно питань, пов`язаних із незгодою з процесуальними рішеннями судді, а тому такі обставини не можуть бути підставою для відводу.

Будь-яких обставин, які б викликали сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Назаренка О.В. під час розгляду даної справи судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заяви про відвід.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» - адвоката Руденко Віталіни Володимирівни про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне Агентство «УНІАН» про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвала остаточна і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Якішина