Справа № 497/402/25
Провадження № 2/497/38/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2025 року представник позивача Мишевська Н.М., яка діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 24.10.2023 року та довіреності №7 від 15.10.2024 року строком дії до 15.10.2025 року, звернулася до суду шляхом формування документу в системі "Електронний суд", із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на користь позивача з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №468491-КС-001 про надання кредиту від 25.06.2023 року в сумі 44 061,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.06.2023 року між сторонами укладено Договір №468491-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №468491-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, у боржника станом на 08.02.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 44 061,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 31 458,42 грн. - сума прострочених платежів по процентам, 602,58 - сума прострочених платежів за комісією, в зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 03.03.2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

Ухвалою судді від 30.04.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк», які становлять банківську таємницю. Витребувана інформація надійшла 29.05.2025 року до суду.

Відповідач ОСОБА_1 07.10.2025 року подала через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи для зібрання нею доказів та підготовки письмових пояснень по справі. Ухвалою суді від 09.10.2025 року задоволено клопотання.

11.12.2025 року відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала письмові пояснення (відзив), та просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач стверджує, що вона не укладала жодного кредитного договору з позивачем, не надавала згоди на використання своїх персональних даних та не отримувала ніяких коштів. Будь-яких офіційних документів про наявність заборгованості та вимог про сплату позики, також не отримувала. Позивачем не було надано підтвердження, про те, що відповідач отримала кошти та наданий розрахунок заборгованості за договором від 25.06.2023 року не можна вважати належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, яка не доводить факт проведення фінансових операцій. Позивачем надано лише копії документів (або електронні роздруківки), у зв`язку з цим відповідач вважає, що докази є недостатніми. Щодо нарахування відсотків, то відповідач вважає їх, як несправедливі та надмірні.

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Мишевська Н.М. в позовній заяві клопотала про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 до суду 20.02.2026 року подала заяву про розгляд справи без її участі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» в особі директора управління аналізу ризиків Горбаня Олександра Олександровича, та ОСОБА_1 , було укладено в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, договір про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) №468491-КС-001 (а.с.27-29).

Згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 12 000 грн. строком на 24 тижнів до 10.12.2023 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,0% в день (станартна процентна ставка) та 1,15012500% (знижена процентна ставка), а також сплати комісії за надання кредиту - 1 800,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить відповідно до договору - 31 200,00 грн.

25.06.2023 року відповідачу ОСОБА_1 на картку НОМЕР_2 , на сайті торговця - ТОВ Бізпозика, через платіжний сервіс «Рlaton» було перераховано (здійснено переказ) на виконання умов договору №468491-КС-001 від 25.06.2023 року, переказ грошових коштів в розмірі 12 000,00 грн., номер транзакції 38770-58049-95343, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» за вих.№431/02 від 10.02.2025 року (а.с.43).

Переказ коштів також підтверджується відповіддю АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за вих. №20.1.0.0.0/7-250516/35773-БТ від 17.05.2025 року, наданої на запит суду, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 та з руху коштів (виписки) по цій банківській картці (рахунку) за період з 25.06.2023 року по 10.12.2023 року вбачається, що 25.06.2023 року на картковий рахунок відповідача надійшли грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн., якими відповідач активно користувалася.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п.12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Укладення вищезазначеного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту №468491-КС-001 від 25.06.2023 року та підписання електронної форми договору ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-5966, номер телефону НОМЕР_4 (а.с. 40).

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, чим порушила вимоги кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо твердження відповідача, про те що позивачем наданий розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а відповідно обов`язок щодо доведення наявної суми заборгованості не виконано, а також про те, що відсотки щодо користування кредитом є несправедливими та надмірними спростовано наступним чином. ТОВ «Бізнес позика» - це фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки Позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на надані позичальником рахунок. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань відсотків, а нарахування відсотків за користування кредитом відображені в наданих розрахунках ТОВ «Бізнес позика» відбувалися згідно з погодженими умовами кредитного договору №468491-КС-001 від 25.06.2023 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем, станом на 08.02.2025 року, у сумі 44 061,00 грн, з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом; 31 458,42 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом; 602,58 - заборгованість за комісією (а.с.20-23).

Щодо надання відповідачу розстрочки на погашення кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За змістом ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому, а підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Оцінивши надані заявником докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду на даному етапі провадження, оскільки скрутний майновий стан та утримання неповнолітніх дітей за відсутності достатніх та належних доказів, не є тими виключними обставинами, що перешкоджають виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом встановленого законодавством строку. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, будучи особою працездатного віку, не має фінансової можливості виконати рішення суду, при цьому нею не надано суду доказів неспроможності підшукати та працевлаштуватись на роботу.

Разом з тим, суд підкреслює, що відповідач вправі у подальшому повторно ініціювати відповідне питання перед судом на стадії виконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови договору і з останньої на користь банку слід стягнути заборгованість у визначеному розмірі.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2656 від 14.02.2025 року (а.с.17).

Керуючись статтями 509,526,527,530,610-612,1048,1049,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 12, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 354, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ) заборгованість за Договором №468491-КС-001 про надання кредиту від 25.06.2023 року станом на 08.02.2025 рік, в розмірі 44 061 (сорок чотири тисячі шістдесят одна) гривня 00 копійок, а також суму судового збору в розмірі 2422,40 грн., а всього 46 483 (сорок шість тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца