Справа № 201/4370/13-ц
Провадження № 6/201/54/2026
УХВАЛА

02 березня 2026 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013 року по справі № 201/4370/13 за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було видано виконавчі листи. Згідно Договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, право вимоги за Кредитним договором N8/2005/840-K/383-А від 04.11.2005 року, укладеного між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та позичальником ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп, згідно Договору № GL48N718070_blank_01, про відступлення права вимоги від 30.09.2020 року, відступило право вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент». На підставі цього просять замінити стягувача у виконавчих листах.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, у своїй заяві про заміну стягувача представник заявника просив провести судове засідання за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника подала до суду відзив на заяву про заміну стягувача у виконавчих листах. Також було подано заяву слухати заяву без їх участі, в заміні стягувача просили відмовити.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не сповістили.

За таких обстави, на підставі ч.2 ст. 247, ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає що є всі підстави для відмови у задоволенні заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що аналогічне питання вже розглядалося судом та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпра від 18 жовтня 2023 року, провадження № 6/201/431/2023 було відмовлено в задоволенні заяви про заміну в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14).

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

З ухвали суду 18 жовтня 2023 року вбачається, що судом встановлено факти того, що відступлення права вимоги за договором поруки не відбулося, а також що сума боргу, яка була відступлена за основним боргом є іншою.

Нових доказів на спростування фактів, які були встановлені в ухвалі від 18 жовтня 2023 року Заявник не надав до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 389/4348/13-ц (провадження № 61-2344св22) зазначено, що «питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу».

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 Договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank_01 від 30.09.2020 року, яким було відступлено право вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»: «за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками, зобов?язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пені штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України( індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов?язання за Основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, права, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, права, які випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі майна Боржників, яке не було реалізовано на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладання цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, тощо. Розмір Права вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

Так рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013 року по справі № 201/4370/13 було стягнуто наступні суми:

- заборгованість за сумою кредиту - 7 591,51 доларів США, що в еквіваленті складає 60 678,94 гривень;

- заборгованість за процентами - 1 442,63 доларів США, що в еквіваленті складає 11 530,94 гривень;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 30 505,92 доларів США, що в еквіваленті складає 243 833,82 гривень;

- штрафи - 3 102,48 доларів США, що в еквіваленті складає 24 798,13 гривень;

- комісія - 2 242,33 доларів США, що в еквіваленті складає 17 922,94 гривень.

Суд приймає до уваги посилання відповідача та її представника про те, що вказаним договором про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank_01 від 30.09.2020 року взагалі не було відступлено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 30 505,92 доларів США та штраф у розмірі 3 102,48 доларів США.

А по тілу кредиту було відступлено 6296,86, а не 7 591,51 доларів США, як стягнуто рішенням суду, а тому заміна стягувача по даним сумам призведе до порушення прав первісних кредиторів та боржників, адже фактично не відбулося фактичного відступлення боргу в повному обсязі.

Крім того, судом було вивчено і Додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank_01 від 30.09.2020 року, яким було відступлено право вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» і було з`ясовано, що до заявника не переходило право вимоги до поручителя ОСОБА_2 . Так в графі «наявність поруки» вказано «НІ».

Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Таким чином, можна прийти до висновку, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.

Відповідно до частини 2 статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Згідно з частиною 6 статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно (активи) банку або кількох банків може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 7 статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про: 1) затвердження переліку майна банку, що не підлягає продажу; 2) об`єднання майна банку або кількох банків у пули та/або продаж окремих інвентарних об`єктів; 3) строки та заходи передпродажної підготовки майна; 4) затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу; 5) обмеження загальної кількості відкритих торгів, на яких пропонуються до продажу одні й ті самі об`єкти або пули активів; 6) проведення відкритих торгів (аукціонів) уповноваженою особою Фонду або торговельним посередником, біржею тощо, у тому числі у разі продажу пулів активів, сформованих за рахунок майна кількох банків.

Інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

Продаж активів банку, що ліквідуються та перебувають під управлінням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється у відповідності до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016 "Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються" (далі - Положення № 388).

Пунктом 1 Розділу III Положення № 388 визначено що, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).

Згідно з пунктом 2 Розділу III Положення № 388, результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.

Пунктом 2 Розділу VI Положення № 388 визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Пунктом 1 розділу VI Положення № 388 передбачено, що на відкритих торгах (аукціонах) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується, як права вимоги.

Відповідно до пункту 2 Положення № 388, метою положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів.

Положенням передбачено, що уся інформація про активи, що виставляються на торги для продажу оприлюднюється у публічному паспорті активу.

Публічний паспорт активу (майна) - сукупність інформації щодо активів (майна) банку, що ліквідується, яка оприлюднюється з метою залучення якомога більшої кількості потенційних покупців з урахуванням Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про захист персональних даних».

Публічні паспорти активів (майна) та паспорти відкритих торгів (аукціонів) оприлюднюються на веб-сайті відповідного банку, що ліквідується, та офіційному веб-сайті Фонду за формою та структурою інформації, що визначені у додатках 7-16 до цього Положення, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду або колегіального органу Фонду з питань консолідаціїї та продажу активів (у разі делегування йому відповідних повноважень) про затвердження умов продажу активів (майна) такого банку згідно з чинним законодавством України (пункт 1 Розділу V Положення).

Отже, у додатках 7-16 до цього Положення визначено форму та структуру інформації щодо активу, який виставляється на продаж.

Додаток 7 Положення № 388 передбачає складові публічного паспорту активу (майна). Зі змісту зазначених додатків убачається, що у публічному паспорті активу зазначається стисла інформація щодо активу, який виставляється на продаж.

При цьому, відповідно до пункту 3 розділу VII Положення № 388 Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) протягом 20 робочих днів з дня формування протоколу відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обґрунтованого подання від банку (у разі якщо Фонд не здійснює повноваження ліквідатора безпосередньо) та надходження на рахунок такого банку до кінця вісімнадцятого робочого дня з дати формування протоколу від переможця відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот або надання такому банку відкритого безвідкличного акредитиву на користь такого банку на умовах, визначених у рішенні Фонду, (загальний строк не може перевищувати 132 робочих днів та не може закінчуватися пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду.

Пункт 1 Розділу V Положення № 388 регулює порядок розкриття інформації. Підставою виникнення прав є відповідний договір купівлі-продажу права вимоги, умови якого, у комплексі із документами про проведення аукціону, повинні досліджуватися для вирішення питання про те, який саме обсяг прав підлягав реалізації на торгах та який фактично, перейшов до нового кредитора.

Заявником не було надано доказів того, що в публічному паспорті активу вказувалося про забезпечення кредитного договору договором поруки і що буде відступатися право вимоги по кредитному договору разом з договором поруки, навпаки умови договорів відступлення права вимоги, які надані до заяви свідчать про інше, а саме що кредитний договір на момент відступлення не був забезпечений договором поруки (за даними первісного кредитора).

Ненадання доказів відступлення права вимоги за договором поруки унеможливлює надання судом оцінки чинності права вимоги за договором, оскільки процесуальний закон унеможливлює здійснювати заміну кредитора правонаступником на підставі припущень.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчих листах.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 247, 260, 353, 442 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент`про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев