РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника позивача Тарана В.А.

(Справа № 285/6553/25, провадження у справі № 2/0285/832/26)

розглянув у спрощеному порядку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № від 27.07.2019 р. в сумі 132 148,10 грн., за Договором №15 від 24.01.2020 р. в сумі 3 451,05 грн., загальна заборгованість за вищевказаними Договорами у розмірі 135 599,15 грн., понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.07.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНФІНАНС" (далі - ТОВ «ІНФІНАНС») та ОСОБА_1 укладено Договір № .

Відповідно до умов договору позики, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,0 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Пропозиція (оферта) на отримання 1 траншу згідно заявки-анкети № від 04.02.2020 року в рамках договору про надання позики № від 27.07.2019 року підписано позичальником 27.07.2019, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Договором позики визначено, що на підставі заявки на позику, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти на строк, встановлений договором позики, зі сплатою 638,75 % річних за користування позикою.

14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНАС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №14-07/21 відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНАС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №.

28.08.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №28-08/25, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № від 27.07.2019 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 168 373,10 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 158 373,10 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 132 148,10 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 122 148,10 грн.

Крім того, 24.01.2020 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 укладено № 15, відповідно на підставі заявки на позику, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти на суму у загальному розмірі 1500,00 грн. на строк встановлений договором позики зі сплатою 649,46 % річних за користування позикою.

Згідно з п. 5.2. договору визначено, що до вимог, що виникають з цього договору позики або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

18.12.2023 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 15.

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №15.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №15 від 24.01.2020 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 3 451,05 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1 500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 800,70 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 1 150,35 грн.

У зв`язку з наведеним, представник позивача просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № від 27.07.2019 р. в розмірі 132 148,10 грн., заборгованість за Договором №15 від 24.01.2020 р. в розмірі 3 451,05 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 17 грудня 2025 року до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив залишити позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» без задоволення, посилаючись на те, що між ним та позивачем не укладалося жодних договорів, заявок чи пропозицій, він не отримував грошових коштів від позивача, а будь-які твердження позивача щодо наявності правовідносин є хибними, надуманими та необґрунтованими. Відповідач зазначав, що надані позивачем документи, зокрема договори, довідки про ідентифікацію та виписки з рахунків, не підтверджують факту укладення договорів та перерахування коштів, не є належними і допустимими доказами, а інформація про нібито нараховану заборгованість і проценти не відповідає вимогам законодавства та принципам добросовісності, розумності й справедливості. Крім того, відповідач вказував на порушення позивачем норм щодо обробки його персональних даних, незаконне застосування електронних договорів у сфері кредитування, а також на непомірність нарахованих процентів і судових витрат. Враховуючи викладене та положення Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та іншого застосовного законодавства, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», Сердійчук Ярославою Ярославівною, 23 грудня 2025 року до суду надано відповідь на відзив, у якому позивач зазначила, що відзив відповідача ОСОБА_1 є необґрунтованим, не спростовує підстав, викладених у позовній заяві, та не підлягає врахуванню, оскільки між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронні договори позики, підписані відповідачем за допомогою одноразового електронного ідентифікатора, що підтверджує факт укладення договорів, ознайомлення відповідача з усіма умовами, включно з порядком нарахування відсотків, строками користування кредитними коштами та наслідками їх невиконання; часткова сплата відповідачем заборгованості підтверджує визнання ним наявності зобов`язань за договорами, а відсутність подання будь-яких контр-розрахунків або доказів сплати інших сум засвідчує правильність розрахунків позивача; розрахунок заборгованості за договорами № від 27.07.2019 року та №15 від 24.01.2020 року здійснено у межах строку користування кредитними коштами, у відповідності до умов договорів та погоджених стороною строків, при цьому позивач не нараховував пеню, неустойку або інші штрафні санкції, а лише відсотки за користування кредитом, що не підлягають зменшенню чинним законодавством; численні рішення Верховного Суду України, зокрема у справах №191/5077/16-ц, №524/5556/19, №127/33824/19, №404/502/18, №732/670/19, №757/40395/20, підтверджують юридичну силу електронного підпису одноразовим ідентифікатором, правомірність укладення електронних договорів та те, що незгода позичальника з умовами договору після його підписання не є підставою для відмови у задоволенні позову; позов подано в межах встановленого законом строку позовної давності; враховуючи викладене, надані позивачем належні та допустимі докази підтверджують факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами, а вимога позивача про стягнення заборгованості за основним боргом та нарахованими відсотками є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. У попередньому судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Щодо стягнення заборгованості за договором № від 27 липня 2019 р.

Встановлено, що 27.07.2019 року ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 уклали Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, шляхом підписання Кредитного договору відповідачем електронним підписом з використанням наданого кредитодавцем одноразового ідентифікатора «7z3u5q» (а.с. 69-71).

Відповідно до п. 1.1 договору, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами.

За умовами п. 1.2 договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

Відповідно п.1.3., мета отримання кредиту - для власних потреб.

Кредит надається без умови його забезпечення. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 гривень (п.1.4., п.1.5.).

Згідно п. 1.6. договору № від 27.07.2019, в рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного Договору застосовуються фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами. Максимальний строк - 30 календарних днів. Діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) - 20 000,00 грн. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %.

Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.

Відповідно до п.1.7. договору, протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та правил.

Згідно п.1.10.2. договору, максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75 %.

Пропозиція надання (акцепт оферти) 8 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 04.02.2020 року в рамках Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.07.2019 р. (оферта), підписано Позичальником 04.02.2020, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця (а.с. 73,74).

ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало та надало останньому кредит в сумі 10 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на його кредитну картку № НОМЕР_1 , 04.02.2020 року, номер транзакції в системі iPay.ua - 47916027 (а.с.80).

Також, згідно з інформації наданою АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), номер телефону НОМЕР_5 знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 235). Згідно виписки за договором б/н за період 24.01.2020-29.02.2020, у відповідності до якої судом встановлено, що здійснена операція поповнення картки, перекази від 04.02.2020 на картку № НОМЕР_3 було зарахування переказ на суму 10 000,00 грн. та наявний рух коштів по карті (а.с. 236,237).

Відповідач порушив умови за вищевказаним договором, у зв`язку із чим, згідно з розрахунком заборгованості, утворилась заборгованість в розмірі 102 223,10 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 92 223,10 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 82-87).

14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНАС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №14-07/21 відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНАС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № (а.с. 94-98).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № , в сумі 102 223,10 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 92 223,10 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 106-109).

Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № від 27.07.2019 року станом на 10.01.2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 168 373,10 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту; 92 223,10 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 66 150,00 грн. - заборгованість за нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» відсотки (за період з 14.07.2021 року по 26.07.2022 року) (а.с. 88).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-01/2023 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № (а.с. 111-116).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог від 10.01.2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № , в сумі 168 373,10 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 158 373,10 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 126-129).

28.08.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №28-08/25, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № (а.с. 21-24).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору №28-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог від 28.08.2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № , в сумі 168 373,10 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 158 373,10 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 37-40).

Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № від 27.07.2019 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 168 373,10 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 158 373,10 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 132 148,10 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 122 148,10 грн.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг № 2664-ІІІ від 12.07.2001 року договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Можливість укладення договору вищевказаним способом також підтверджується правовою позицією Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі N0 404/502/18 провадження N0 61-8449св19 від 23 березня 2020 року (Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на вебсайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір).

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-УІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІУ а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-УІІІ.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-УШ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІУ).

Таким чином відповідач прийняв умови та правила надання банківських послуг, договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № був підписаний електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є однією із форм укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, у встановлений договором та законом терміни, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, заходів направлених на погашення заборгованості по кредиту та відсотків не приймав.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредит, а тому вимога позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача непропорційно великої суми відсотків за користування кредитним коштами.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Суд виходить із того, що розмір отриманих відповідачем кредитних коштів становить 10 000,00 грн., тоді як розмір заявлених до стягнення процентів становить 122 148,10 грн., що більш ніж у дванадцять разів перевищує суму основного боргу. Такий розмір процентів є явно непропорційним наслідкам порушення зобов`язання, створює надмірний фінансовий тягар для відповідача та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, які є складовими принципу верховенства права.

Враховуючи наведене, а також правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, суд доходить висновку про необхідність обмеження розміру процентів за користування кредитними коштами до розміру, співмірного основному боргу. При цьому суд враховує, що зменшення розміру процентів не звільняє відповідача від виконання основного зобов`язання, а спрямоване виключно на усунення явної непропорційності відповідальності та відновлення справедливого балансу інтересів сторін.

Суд також враховує, що цивільно-правова відповідальність не може бути джерелом отримання кредитором невиправданого прибутку, а повинна мати компенсаційний характер, забезпечуючи справедливе поєднання інтересів кредитора та споживача. У даній справі такий підхід відповідає принципам справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності, передбаченим ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Рішенням Конституційного Суду України та практикою Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе визначити розмір процентів, що підлягають стягненню, у сумі 10 000,00 грн., що відповідає принципу пропорційності та забезпечує справедливий баланс інтересів сторін.

У даному випадку, позивачем доведено факт укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.07.2019, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 20 000,00 грн., з яких:за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) у розмірі 10 000,00 грн. та за нарахованими процентами у розмірі 10 000,00 грн.

При розгляді даної справи суд відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 та від 22 квітня 2025 року № 679/1103/23.

Щодо стягнення заборгованості за договором № 15 від 24.01.2020 р.

Крім того, 24.01.2020 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 укладено № 15. Договором позики передбачено, що на підставі Заявки на позику, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти на суму у загальному розмірі 1500,00 грн. на строк 30 календарних днів зі сплатою 649,46 % річних за користування позикою (а.с. 90-91).

Відповідно до п. 1.2 Договору частиною цього договору позики є «Загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія», затверджені наказом директора ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» від 04 квітня 2019 року №20190404-1. Шляхом підписання цього договору позичальник прийняв загальні умови у якості умов цього договору позики (а.с. 32-35).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта - позичальника у системі «Loany» на сайті системи www.loany.com.ua.

Відповідно до п. 3.1. Договору, позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи.

Відповідно до п. 6.5 Договору, цей договір є укладеним і набуває чинності (вступає в силу) з моменту його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором і надання позики та діє до повного виконання зобов`язань, що виникають з його договору та/або з порушення його умов.

Відповідно до 6.8 Договору, цей договір складений в електронному вигляді та розміщений в особистому кабінеті позичальника на сайті системи за адресою www.loany.com.ua.

З довідки ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» вбачається, що клієнта - ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 15 від 24.01.2020, ідентифіковано товариством (одноразовий ідентифікатор 86419078 та номер телефону НОМЕР_5 ) та здійснено акцепт договору (а.с. 47).

ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало та надало останньому кредит в сумі 1500,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів в сумі 1500,0 грн. на його картку № НОМЕР_6 , що підтверджується квитанцією ID платежу: від 24.01.2020 року (а.с. 59).

Також, згідно з інформації наданою АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), номер телефону НОМЕР_5 знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 235). Згідно виписки за договором б/н за період 24.01.2020-29.02.2020, у відповідності до якої судом встановлено, що здійснена операція поповнення картки, перекази від 24.01.2020 на картку № НОМЕР_3 було зарахування переказ на суму 1 500,00 грн. та наявний рух коштів по карті (а.с. 236,237).

Відповідач порушив умови за вищевказаним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 3451,05 грн., з яких: 1 500,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 800,70 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 150,35 грн. - заборгованість за пенею та/або штрафами(а.с. 61).

18.12.2023 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 15 (а.с. 130-133).

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 15.

21.12.2023 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено додатковий договір №1 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 (а.с. 9).

Згідно акту приймання-передавання Реєстру боржників від 22.12.2023 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 у електронному та паперовому вигляді, ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» передав, а новий кредитор ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняв реєстр боржників в кількості 20507 (а.с. 15,16).

З Реєстру боржників до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 та витягу з реєстру боржників від 22.12.2023 до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, вбачається, що до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 15 від 24.01.2020 на загальну суму 3451,05 грн. (а.с. 17-20).

У даному випадку, позивачем доведено факт укладення договору позики № 15 від 24.01.2020, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №15 від 24.01.2020 у розмірі 3451,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, у встановлений договором та законом терміни, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, заходів направлених на погашення заборгованості по кредиту та відсотків не приймав.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредит, а тому вимога позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» слід стягнути заборгованість за Договором № від 27.07.2019 р. в сумі 20 000,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 10 000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та за Договором №15 від 24.01.2020 р. в сумі 3451,05 грн., з яких: 1 500,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 800,70 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 150,35 грн. - заборгованість за пенею та/або штрафами.

При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір з врахуванням частково задоволення позовних вимог.

При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 10000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» ( , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) заборгованість за договором № від 27.07.2019 р. в розмірі 20 000,00 грн., за договором №15 від 24.01.2020 р. в розмірі 3 451,05 грн., загальна заборгованість за вищевказаними договорами у розмірі 23 451 (двадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) гривня 05 копійок.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами за договором № від 27.07.2019 р. в сумі 112 148,10 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» ( , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) судовий збір в сумі 418 (чотириста вісімнадцять) гривень 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» ( , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) витрати на правову допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2026 року.

Головуючий