УХВАЛА

04 березня 2026 року м. Кропивницький

справа № 2-332/2009

провадження № 22-ц/4809/458/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Чельник О.І., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року,

ВСТАНОВИВ:

До Кропивницького апеляційного суду після розгляду касаційною інстанцією надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Диминської сільської ради про визнання права на земельну ділянку,.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 7,75 га, яка знаходиться на території Диминської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та згідно з державним актом КР № 019552 від 30 листопада 2004 року належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Диминської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року скасовано. Справу № 2-332/2009 направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року залишено без руху.

На виконання вимог ухвали адвокат Клевентенко Андрій Анатолійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив клопотання про поновлення строку. З посиланням на те, що докази про отримання копії оскаржуваного судового рішення в матеріалах справи відсутні.

Проте апеляційне провадження не може бути відкрите з наступних підстав.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі

№ 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що «відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц). ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним до судових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

Відповідно до статті 292 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (частина перша статті 294 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, сплив річного строку з дня складання повного тексту рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 753/4792/17 вказано, що «сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили».

У частині третій статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. (частина перша статті 127 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2022 рок у справі № 2-6491/08, на яку посилається заявник, вказано, що:

«частина друга статті 358 ЦПК України не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обгрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається із скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвали рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин попуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ЦПК України.

Установлено, що сторона 08 травня 2021 року подала апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 листопада 2008 року, при цьому як на підставу поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження посилалася на те, що про оскаржувані судові рішення вона дізналася саме 08 травня 2021 року. Апеляційний суд встановив обізнаність сторони про наявність оскаржуваних судових рішень у цій справі. Відтак, наведені обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції апеляційний суд обґрунтовано не визнав поважними та відмовив в поновленні строку на апеляційне оскарження судових рішень».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження

№ 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20).

Встановлено, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 7,75 га, яка знаходиться на території Диминської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та згідно з державним актом КР № 019552 від 30 листопада 2004 року належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд встановив, що відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 12 лютого 2004 року №184-р ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 з кадастровим номером :02:000:0124 від 30 листопада 2004 року серії КР №19552. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. За життя ОСОБА_3 склала заповіт на нього. В місцевій газеті опубліковано оголошення про встановлення втраченого державного акта на земельну ділянку № 124 недійсним;

22 червня 2022 року ОСОБА_6 (особа, яка не брала участі у справі) засобами поштового зв`язку подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, до якої додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій ОСОБА_6 як на поважність причин пропуску стоку на апеляційне оскарження посилається на те, що вона не могла користуватись правами, наданими учаснику згідно зі статтею 43 ЦПК України, та, відповідно, одержувати судові рішення. Докази про отримання нею судового рішення у справі відсутні; відлік строку апеляційного оскарження з дати, коли особа дізналась або могла дізнатись про наявність оскаржуваного рішення, ЦПК України не передбачено, а з матеріалами справи вона ознайомилась 23 травня 2022 року.

Колегія суддів зауважує, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або незалученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, звільняє її від безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження, передбаченого частиною другою статті 358 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Проте така особа не звільняється від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, і відповідні норми ЦПК України підлягають застосуванню до всіх без винятку учасників судового процесу.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності;

Встановлено, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції через 13 років після його ухвалення.

В апеляційній скарзі від 22 червня 2022 року ОСОБА_6 зазначено, що про наявність рішення суду першої інстанції ОСОБА_6 стало відомо 23 травня 2022 року, однак наведене твердження спростовується обставинами, які відбувалися до подання апеляційної скарги.

Так, 19 листопада 2021 року ОСОБА_6 був поданий позов до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області до ФГ «Степ», ОСОБА_5 , ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування державної реєстрації (справа № 396/1601/21). У відповідь на вказаний позов, він 06 січня 2022 року надав відзив, у якому, зокрема, вказав на необґрунтованість позову у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2010 року у справі №2-270/2010 у порядку спадкування після свого чоловіка ОСОБА_2 , який, зі свого боку, набув її на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року у порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 . Також він зазначав, що вказані судові рішення ОСОБА_6 не оскаржувала і вони є чинними. Про ознайомлення з вказаним відзивом свідчать копії квитанцій про направлення його ОСОБА_6 , направлення відзиву її представнику на офіційну пошту та безпосередньо підтверджується ОСОБА_8 у клопотанні про зупинення провадження у справі №396/1601/21.

У подальшому, а саме 07 лютого 2022 року, ОСОБА_6 через свого представника адвоката Клеветенка А.А. подала апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2010 року у справі № 2-270/2010.

Як встановлено з письмових доказів по справі, що ОСОБА_2 отримав рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року. Тобто, ОСОБА_6 та її представнику стало відомо про наявність зазначеного рішення 06 січня 2022 року. Відтак, наведені ОСОБА_6 в особі її представника ОСОБА_8 обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не можуть бути визнані поважними та не дають підстав для висновку про його пропуск з поважних причин.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалене у 2009 році, та за цей час змінилося вже три власника спірної земельної ділянки, тому поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку зі спливом значного періоду часу є порушенням статті 6 Європейської конвенції з прав людини й невиправданим втручанням у принцип правової визначеності.

Право учасників справи на апеляційний перегляд справи визначене ч. 1 ст. 17, та ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Частиною 1 статті 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналізуючи викладене, поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке останній реалізує лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення.

Саме тому, особа, яка вважає, що у оскаржуваному рішенні судом вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має навести беззаперечні доводи на підтвердження наявностіобставин, які є об`єктивно непереборними, не пов`язані з волевиявленням особи та дійсно перешкоджають оскарженню такого судового рішення у встановлені процесуальним законом строки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянта, цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянта свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляційне оскарження.

З урахуванням обставин зазначеного вище, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 357, 358, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко