Справа № 127/9817/25
Провадження № 2/127/1828/25
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М., розглянувши цивільну справу № 127/9817/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання дій роботодавця протиправними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/9817/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання дій роботодавця протиправними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У межах цієї справи ухвалою судді Бойка В.М. від 28.01.2026 року частково задоволено клопотання про закриття провадження по справі у частині заявленої позовної вимоги до АТ «Укрзалізниця» в особі роботодавця-виробничого підрозділу «Віницька дистанція колії» на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, у розмірі 6 829,15 грн., згідно орієнтованого розрахунку, в решті вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23.02.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2026 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

26.02.2026 року справа повторно надійшла до провадження судді Бойка В.М.

Таким чином, у межах цієї справи суддею вже було надано правову оцінку процесуальним передумовам її розгляду, що призвело до припинення руху справи на відповідній стадії. Надалі вказана процесуальна позиція стала предметом перегляду судом апеляційної інстанції та була визнана такою, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 28.01.2026 року про часткове задоволення клопотання про закриття провадження по даній справі позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив вищезазначену ухвалу скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначив, що суд не обґрунтував причини закриття провадження у справі за п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України; безпідставно змінено зміст позовних вимог, порівняно з тими , що викладені у позові. Окрім того, представник відповідача у заяві про закриття провадження ставив питання про закриття провадження на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, а суд закрив провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Вказує, що представника відповідача юриста філії Грабовську В.В. було допущено до участі у справі незаконно, оскільки вона діє на підставі довіреності за підписом директора або заступника директора регіональної філії «Південно-Західна залізниця», яка не є юридичною особою.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23.02.2026 року апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на те, що зазначені процесуальні аспекти безпосередньо пов`язані з можливістю подальшого розгляду спору по суті, їх попередня оцінка судом першої інстанції та подальше скасування відповідного процесуального рішення можуть об`єктивно сприйматися сторонами як такі, що створюють ризик повторного формування позиції щодо тих самих обставин.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо існують інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Piersack v. Belgium», «De Cubber v. Belgium» та ін.), безсторонність суду оцінюється за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

При цьому за об`єктивним критерієм визначальним є не лише фактична відсутність упередженості, а й те, чи забезпечує суд достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості з точки зору розумного та поінформованого спостерігача.

За таких обставин подальший розгляд справи тим самим складом суду може об`єктивно сприйматися сторонами як повторне здійснення оцінки процесуальних передумов розгляду спору, що вже були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

З огляду на необхідність забезпечення не лише фактичної безсторонності суду, а й її зовнішнього прояву, що є складовою гарантії справедливого судового розгляду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою збереження довіри до суду та усунення будь-яких потенційних сумнівів у неупередженості при подальшому розгляді справи, суд вважає за необхідне заявити самовідвід.

Відповідно до частин першої та дев`ятої статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується постановленням ухвали суду.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 260 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву судді Вінницького міського суду Вінницької області Бойка В.М. про самовідвід у цивільній справі №127/9817/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання дій роботодавця протиправними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Цивільну справу №127/9817/25 передати до канцелярії Вінницького міського суду Вінницької області для повторного автоматизованого розподілу між суддями відповідно достатті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: