Справа №295/9058/20
УХВАЛА

06.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Лайчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про перерахунок довідки-розрахунку, заінтересовані особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати довідку-розрахунок від 31.07.2025 №68123/23.12-25/13 заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №64426542 незаконною та скасувати її, зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зробити новий, всебічний і обґрунтований перерахунок заборгованості.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що в червні 2025 року звернувся до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі про надання довідки про заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 з метою надання її до ТЦК та СП, отримання відстрочки для влаштовування на роботу.

Виконавчій службі заявник надав виписку з Приватбанку про сплату аліментів (грошей) на банківську картку Приватбанку стягувачці - ОСОБА_2 .

Однак, виконавчою службою не враховано в довідці-розрахунку всі сплати боржника, повідомивши ОСОБА_1 , що стягувачка не підтвердила в повному обсязі проплати по аліментах.

Заявник стверджує, що між ним та стягувачкою ОСОБА_2 грошових зобов?язань, окрім аліментів, - немає, тому перерахування ним коштів на її картку або банківський рахунок і є сплатою за аліменти.

Перерахування грошей з різних місць (відділень банку, терміналів, ай-боксів) не завжди давало з технічних причин змогу прописати призначення таких платежів, деякі апарати просто не містили в собі таку функцію.

Заявник здійснював перерахування грошей стягувачу, в тому числі такі, що не стосувались аліментів, зазначаючи їх призначення - на подарунки (Новий рік, День народження...).

Декілька разів заявник сплачував стягувачу аліменти через третю особу, і ці перерахування, попри їх наявність, також не враховані.

Стягувачка свідомо приховує дійсну картину щодо отримання нею від заявника аліментів.

ОСОБА_1 сплатив усю суму заборгованості по довідці-розрахунку від 31.07.2025 N? 68123/23.12-25/13, бо не мав іншого виходу, строки на оформлення на роботу вже спливали, і оскаржувати в суді дану довідку не було часу.

Однак, на думку скаржника стягувачка, свідомо знаючи про перевищення суми заборгованості по аліментах заявника, звернулася до суду про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів і в обгрунтування позову надала саме цю довідку-розрахунок, тому заявник змушений захищати себе від незаконних та протиправних дій, що призведуть до повторного незаконного заволодіння та привласнення моїх грошей, які необхідні мені, бо на його утриманні перебуває мама -пенсіонер - ОСОБА_3 , 1946 р.н. та неповнолітній син - ОСОБА_4 , 2009 р.н., які постійно проживають разом із заявником та потребують його всебічної допомоги.

Ухвалою суду від 01.12.2026 скаргу призначено до розгляду (а.с. 17).

12.12.2025 від представника Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі (а.с. 32-33).

Зазначила, що на примусовому виконанні в Корольовському ВДВС у місті Житомирі перебуває виконавче провадження, яке внесено до Автоматизованої системи виконавчого провадження за №64426542 з виконання виконавчого листа №295/9058/20, виданого Богунським районним судом м. Житомира 05.02.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 серпня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

07.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

01.07.2025 до Корольовського відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 разом з довідкою з АТ КБ «Приватбанк» від 27.06.2025 про надання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

03.07.2025 до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_2 в якій зазначила, що отримувала аліменти від ОСОБА_1 , а саме: вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2024 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2025 року, а також просила надану довідку ОСОБА_1 від 27.06.2025 не враховувати, оскільки в довідці відсутнє призначення платежу, одночасно з цим надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі вищевикладеного державним виконавцем нараховано борг відповідно до ст.195 Сімейного кодексу України який станом на 30.06.2025 становив 109225,00 грн., про що 07.07.2025 складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів зазначивши, що заборгованість нарахована, виходячи з наявних в матеріалах виконавчого провадження розпоряджень про перерахування коштів стягувачу. При пред`явленні боржником квитанцій про сплату аліментів державним виконавцем буде здійснений перерахунок заборгованості по аліментах. Вищевказану довідку сторони отримали наручно.

28.07.2025 у зв`язку з тим, що за боржником наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки державним виконавцем в порядку ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмирі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів та сума якого складає 26737,50 грн., копію якої направлено боржнику для виконання.

14.07.2025 та 29.07.2025 до відділу ДВС надходили заяви ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів виконавчого провадження квитанцій довідки з АТ КБ «ПриватБанк» від 08.07.2025 про сплату аліментів на користь ОСОБА_2 .

На підставі наданих квитанцій та довідки державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів врахувавши сплати за жовтень, листопад 2021 року, січень, червень, липень, серпень, вересень , жовтень, грудень 2022 року, вересень, жовтень, листопад грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2024 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, 2025 року.

Сплату за 06.12.2023 в сумі 1000,00 грн. та 31.12.2023 в сумі 1000,00 грн. враховано виконавцем не було, оскільки в призначені платежу вказано «на подарунок ОСОБА_7 та на новорічні подарунки».

Квитанції за період з 03.08.2020 по 31.09.2021, лютий березень, квітень, травень, листопад 2022, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2023, лютий 2024 відсутні.

На підставі вищевикладеного державним виконавцем складено розрахунок заборгованості яка станом на 31.07.2025 становила 83140,00 грн., та штраф в розмірі 30% від суми боргу, що становив 24942,00 грн.

Зазначену довідку- розрахунок сторони отримали наручно.

01.08.2025 на рахунок відділу ДВС надійшли кошти в сумі 116396,00 грн. державним виконавцем винесено розпорядження про перерахування коштів за належністю, а саме: на рахунок ОСОБА_2 заборгованості по аліментах на суму 83140,00 грн. штрафу на суму 24942,00 грн., на користь держави перераховано виконавчий збір в сумі 8314,00 грн. та мінімальні витрати виконавчого провадження на суму 315,00 грн.

В подальшому, 02.03.2026 представник Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подала заяву про розгляд справи без її участі, з урахуванням відзиву на скаргу (а.с. 58).

В судове засідання заявник та представник Корольовського ВДВС у м. Житомирі не з`явились.

Стягувач ОСОБА_2 в судовомпу засіданні зазначила, що заперечує проти задоволення скарги, оскільки згідно з нормативними актами обов`язковими умовами зарахування сплати аліментів є зазначення прізвища платника та призначення платежу («аліменти»). ОСОБА_1 демонструє наявність значних сум готівки, має можливість сплачувати розмір аліментів визначений судом. Заперечувала щодо зарахування коштів в рахунок сплати аліментів, які перераховані ОСОБА_1 без зазначенення призначення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення. Зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну х реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа-також про зміну місця роботи.

Так згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України).

З наданої заявником довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 08.07.2025 (а.с. 6) встановлено, що здійснені ОСОБА_1 платежі від 20.10.2021 на суму 2000 грн, 17.11.2021 на суму 2000 грн, 21.01.2022 на суму 2000 грн, 08.06.2022 на суму 1500 грн, 06.07.2022 на суму 1300 грн, 15.08.2022 на суму 2000 грн, 16.09.2022 на суму 2000 грн, 14.10.2022 на суму 1000 грн, 31.12.2022 на суму 3000 грн, 15.01.2024 на суму 2985 грн, 09.05.2024 на суму 3500 грн не містили інформації про призначення платежу, що не дає можливості ідентифікувати такі грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/4666/20 (провадження № 61-19514св21), на яку посилається стягувач у касаційній скарзі, зазначено, що: «суди встановили, що боржником не надано доказів, що спірні квитанції мали призначення саме аліменти, враховуючи те, що ОСОБА_2 визнавав понесення додаткових витрат на дитину. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги в оскарженій частині».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 545/1241/20 (провадження № 61-11846св24) зазначено, що: «35. У справі, що переглядається, ОСОБА_1 на обґрунтування доводів скарги послався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дітей, сплачених на банківську картку стягувача ОСОБА_2 та на банківську картку сина ОСОБА_1. Боржник звертав увагу суду на те, що грошові перекази були здійснені з метою виконання обов`язку з утримання дітей з частковою позначкою «аліменти». 36. Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій порушили частину третю статті 195 СК та частину восьму статті 71 Закону № 1404-VIII (див. пункт 27). 37. В порушення статей 30-35 ЦК та статті 179 СК (див. пункти 31-34) суди не врахували, що з урахуванням обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. 38. Поряд із цим встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать, що ОСОБА_1 здійснив перерахування коштів по сплаті аліментів на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_1. 39. Зокрема, платіжна інструкція Р24АС2960 (а.с.38) містить інформацію про переказ коштів в сумі 1100 грн з призначенням переказ власних коштів за аліменти; платіжна інструкція Р24А850295162С46516 (а.с.42) містить інформацію про переказ коштів в сумі 11200 грн з призначенням переказ власних коштів за аліменти. 40. Вказані суми (див. пункт 39) повинен був врахувати державний виконавець при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. 41. Інші платіжні інструкції (а.с.35-37, 39-41) посилання на аліменти у призначенні платежу не містять. 42. Таким чином суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права. […] 46. Проте скарга на дії державного виконавця підлягає частковому задоволенню, оскільки не всі платіжні інструкції, на які посилається скаржник, підтверджують перерахування коштів як аліментів (див. пункти 39-41)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2025 (справа № 390/2379/24, провадження № 61-7389св25) зазначено, що суди не звернули уваги на те, що лише дві квитанції містять призначення платежу, яке дозволяє ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів. Поза увагою судів залишилось те, що інші квитанції посилання на аліменти у призначенні платежу не містять. У призначенні платежу у зазначених квитанціях зазначено: «переказ власних коштів», що не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені положення закону суд звертає увагу, що при розгляді скарги обов`язок доказування обставин у обґрунтування скарги покладений на особу, яка звернулася зі скаргою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Продан проти Молдови» Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини (995_004), буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Отже, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Пунктом 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ст. 71 ч. 4 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих зі звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Таким чином, правових підстав для задоволення скарги немає, оскільки державним виконавцем при оформленні довідки-розрахунку від 31.07.2025 №68123/23.12-25/13 заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №64426542 жодних порушень не допущено, враховано всі здійснені заявником платежі в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, що містили всі необхідні до них вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та недоведеність доводів, наведених у ній, тому суд відмовляє в її задоволенні.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про перерахунок довідки-розрахунку, заінтересовані особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 06.03.2026.

Суддя Л.М. Чішман