ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 369/14088/21

провадження № 61-7236св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року у складі судді Фінагеєвої І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

2. Позов обґрунтовано тим, що 26 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. У період шлюбу сторонами було набуто, зокрема, нерухоме майно.

3. 14 травня 2018 року між позивачкою та ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ОД1/556, за умовами якого ПрАТ «ВПБФ «Атлант», як продавець, зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, передати у власність покупцеві майнові права на квартиру, а ОСОБА_1 , як покупець, зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, прийняти та оплатити майнові права. Квартира, яка зазначена в пункті 2.1., майнові права на яку придбає покупець, має наступні характеристики: будівельна/поштова адреса: АДРЕСА_1 , номер квартири 556 , загальна площа 70,02 кв. м, житлова площа 33,92 кв. м, кількість кімнат 2. Відповідно до пункту 5.1 даного договору сторони погодили, що загальна вартість майнових прав за цим договором щодо квартири, на дату укладання цього договору, складає 888 838 грн, в т. ч. ПДВ.

4. З метою виконання умов даного договору позивачкою сплачувалися періодичні платежі.

5. Вже 07 серпня 2019 року позивачка оформила за собою право власності на вищезазначене нерухоме майно (квартиру). Аналогічним чином було здійснено 08 квітня 2021 року державну реєстрацію права власності за відповідачем на квартиру АДРЕСА_6 , яка була придбана за ціною 441 492 грн.

6. Вказувала, що усі кошти на оплату вищезазначених квартир були надані з її заробітної плати.

7. До укладення шлюбу вона почала працювати бортпровідницею у авіаційній компанії «Kuwait Airways» в Державі Кувейт. Відповідач з грудня 2018 року взагалі не працював та жодних доходів не отримував. Частину коштів в якості сплати періодичних платежів на оплату майнових прав за вищезазначеними договорами позивачка сплачувала в безготівковій формі на користь ПрАТ «ВПБФ «Атлант» особисто (коли перебувала на території України), а частину переказувала в безготівковій формі відповідачу чи передавала йому в готівковій формі особисто при зустрічі за межами України. А потім вже відповідач вносив такі платежі на користь ПрАТ «ВПБФ «Атлант» від імені позивачки чи від свого імені в залежності від того, на виконання якого договору такі платежі вносилися.

8. До реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем фактичних шлюбних відносин не було, оскільки між ними були відсутні усталені відносини, що притаманні подружжю.

9. Зазначала, що до реєстрації шлюбу майже весь час проживала за місцем своєї роботи в Державі Кувейт. В якості заробітної плати у період з 23 лютого 2017 року по 24 квітня 2018 року позивачка отримала грошові кошти у загальному розмірі 965 916,66 грн, які належали їй на праві особистої власності.

10. З приводу квартири АДРЕСА_6 вартістю 441 492 грн та джерел походження грошових коштів, за які дане майно набувалося, вказувала наступне.

11. Сума грошових коштів у розмірі 77 078,66 грн, яка залишилася у неї після придбання квартири № 556 , пішла на придбання квартири № 25 , право власності на яку оформлене за відповідачем. Решта грошових коштів за дане майно у розмірі 364 413,34 грн були сплачені в подальшому саме за рахунок її заробітної плати, яка в силу вимог частини другої статті 61 СК України є об`єктом спільної сумісної власності.

12. Враховуючи викладене просила суд:

визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_8 ;

визнати за нею право власності на частку у розмірі 59/100 у квартирі АДРЕСА_6 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 41/100 у квартирі АДРЕСА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

13. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, позов задоволено частково.

14. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_8 .

15. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_8 .

16. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частику квартири АДРЕСА_6 .

17. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частику квартири АДРЕСА_6 .

18. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірні квартири відповідно до вимог статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу.

19. Судами також вказано, що ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, тому квартири підлягають поділу порівну між сторонами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

21. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

22. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

24. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2017 року в справі № 367/5390/14-ц, від 15 листопада 2017 року в справі № 716/53/15-ц, у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, від 13 лютого 2019 року в справі № 320/5877/17, від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 615/1364/16-ц, від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 522/8676/20, від 12 жовтня 2022 року в справі № 757/64512/16-ц, від 08 травня 2023 року в справі № 753/1902/21, від 21 червня 2023 року в справі № 654/3751/18 та в справі № 567/874/22, від 02 серпня 2023 року в справі № 2-7539/08, від 08 серпня 2023 року в справі № 727/3945/21, від 09 серпня 2023 року в справі № 266/4900/21, від 31 серпня 2023 року в справі № 686/9818/22, від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21, від 13 березня 2024 року в справі № 537/541/23, від 23 травня 2024 року в справі № 303/8948/21, від 25 червня 2024 року в справі № 487/3703/22, від 01 серпня 2024 року в справі № 359/9617/21, від 09 жовтня 2024 року в справі № 643/4629/20, від 12 лютого 2025 року в справі № 761/42089/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

25. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що вартість квартири, яку позивачка просила визнати особистою приватною власністю, становила 888 838 грн.

26. ОСОБА_1 внесла перший платіж у розмірі 595 560 грн, що складає 67 % від договірної вартості квартири, на вісімнадцятий день після укладення шлюбу.

27. Наступний платіж у розмірі 84 440 грн було внесено на двадцятий день після укладення шлюбу.

28. Платіж у розмірі 48 900 грн було внесено на шістдесят другий день після укладення шлюбу.

29. Вказує, що судами не було встановлено факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не надано оцінки тому, який вклад у придбання майна було зроблено відповідачем.

30. Крім того, оскаржувані судові рішення будуть породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту або ініціювати судовий спір для такого вичерпання.

31. Вважає, що незалежно від характеру заявлених у даній справі позовних вимог суди не були обмежені такими вимогами і могли обрати будь-який спосіб поділу спільного майна подружжя без допущення порушення норм процесуального права у вигляді виходу за межі позовних вимог.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. 26 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 13, т. 1).

33. 14 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ОД1/556, за умовами якого ПрАТ «ВПБФ «Атлант», як продавець, зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, передати у власність покупцеві майнові права на квартиру, а ОСОБА_1 , як покупець, зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, прийняти та оплатити майнові права (а. с. 14-17, т. 1).

34. Відповідно до пункту 2.1. продавець передає майнові права на квартиру, яку придбає покупець, має наступні характеристики: будівельна/поштова адреса: АДРЕСА_1 , номер квартири 556 , загальна площа 70,02 кв. м, житлова площа 33,92 кв. м, кількість кімнат 2.

35. Сторони погодили, що загальна вартість майнових прав за цим договором щодо квартири на дату укладання цього договору складає 888 838 грн. Остаточна вартість майнових прав розраховується, враховуючи пункт 5.3. цього договору.

36. Згідно з довідкою № ОД1/556 від 29 червня 2019 року ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» ОСОБА_1 здійснила 100 % оплату у розмірі 888 838 грн відповідно до договору купівлі-продажу № ОД1/556 від 14 травня 2018 року (а. с. 22, т. 1).

37. На підтвердження сплати коштів за договором купівлі-продажу № ОД1/556 від 14 травня 2018 року до позову було долучено копії квитанції, за якими платниками була як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 (а. с. 18-21, т. 1).

38. 07 серпня 2019 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_8 (а. с. 25, т. 1).

39. 02 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ОД3/25, за умовами якого ПрАТ «ВПБФ «Атлант», як продавець, зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, передати у власність покупцеві майнові права на квартиру, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, прийняти та оплатити майнові права (26-29, т. 1).

40. Квартира, яка зазначена в пункті 2.1, майнові права на яку придбає покупець, має наступні характеристики: будівельна/поштова адреса: АДРЕСА_1 , загальна площа 27,97 кв. м, житлова площа 15,4 кв. м, кількість кімнат 1.

41. 08 квітня 2021 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 (а. с. 33-34, т. 1).

Позиція Верховного Суду

42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

43. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

44. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

45. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

46. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

47. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

48. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

49. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

50. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

51. Згідно із пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

52. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

53. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

54. Разом із тим, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

55. Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала, що квартира АДРЕСА_8 набута за її особисті кошти після укладення шлюбу, тому просила визнати за нею право власності на вказане майно, оскільки таке не є спільною сумісною власністю подружжя.

56. Верховний Суд нагадує, що за змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

57. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

58. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

59. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

60. На підтвердження обставин набуття квартири за особисті кошти, ОСОБА_1 вказувала, що в невеликий проміжок часу (внесення коштів на 18, 20, 62 дні після укладення шлюбу) сплатила визначену договором суму, заощаджену із своєї заробітної плати в Державі Кувейт з лютого 2017 року по квітень 2018 року, працюючи бортпровідницею.

61. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів, що саме вказані кошти, отримані як заробітна плата з лютого 2017 року по квітень 2018 року, було витрачено на придбання квартири АДРЕСА_8 .

62. Суди попередніх інстанцій правомірно врахували, що матеріали справи містять докази сплати коштів за квартиру як позивачкою, так і відповідачем.

63. З огляду на викладене та встановлені обставини судами попередніх інстанцій, колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що позивачкою не було спростовано презумпцію спільності майна подружжя, тому майно, набуте подружжям під час перебуванню у шлюбі, підлягає поділу в рівних частках.

64. Крім того, підстав для відступлення від принципу рівності часток судами не встановлено.

65. Доводи заявниці про те, що суди попередніх інстанцій здійснили неефективний поділ майна подружжя, відхиляються колегією суддів, оскільки суди, встановивши обсяг майна, набутого сторонами, здійснили його поділ у відповідності до статті 70 СК України.

66. Посилання щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2017 року в справі № 367/5390/14-ц, від 15 листопада 2017 року в справі № 716/53/15-ц, у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, від 13 лютого 2019 року в справі № 320/5877/17, від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 615/1364/16-ц, від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 522/8676/20, від 12 жовтня 2022 року в справі № 757/64512/16-ц, від 08 травня 2023 року в справі № 753/1902/21, від 21 червня 2023 року в справі № 654/3751/18 та в справі № 567/874/22, від 02 серпня 2023 року в справі № 2-7539/08, від 08 серпня 2023 року в справі № 727/3945/21, від 09 серпня 2023 року в справі № 266/4900/21, від 31 серпня 2023 року в справі № 686/9818/22, від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21, від 13 березня 2024 року в справі № 537/541/23, від 23 травня 2024 року в справі № 303/8948/21, від 25 червня 2024 року в справі № 487/3703/22, від 01 серпня 2024 року в справі № 359/9617/21, від 09 жовтня 2024 року в справі № 643/4629/20, від 12 лютого 2025 року в справі № 761/42089/21, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржувані судові рішення, з урахуванням встановлених судами обставин, не суперечать висновкам, викладених у вказаних постановах.

67. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

68. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права.

69. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович