Номер провадження2/205/623/26
04 лютого 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Грони Д. С.,
за участю секретаря судового засідання Галушки А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача: Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є квартиронаймачами квартири АДРЕСА_1 . У вказану квартиру позивачі заселилися на підставі Ордеру № 014492 від 19.02.1993. Відповідач також заселився та зареєстрував місце проживання у цій квартирі як член родини позивачів. З 2007 року відповідач припинив проживати у квартирі, приймати участь в її утриманні, проте все ще зареєстрований за вказаною адресою. Добровільно відповідач не знімається з реєстрації за цією адресою. Наявність реєстрації у цій квартирі відповідача покладає на позивачів додатковий тягар у вигляді підвищених платежів за житлово-комунальні послуги, тим самим, порушуються їх права. З урахуванням викладеного просили позов задовольнити.
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження по справі.
Ухвалою суду від 14.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. В судове засідання 04.02.2026 не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглядати справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперчує.
Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов відповідач не надав.
Третя особа в судове засідання також не з`явилась. Будь-яких заяв чи клопотань суду не подавала.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.07.1992 року, про що зроблено актовий запис № 378. Наведене підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 15.07.1992.
Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 4, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 18.01.1986.
В подальшому, у зв`язку з укладенням шлюбу, прізвище ОСОБА_4 було змінено на « ОСОБА_5 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 від 23.08.2014.
На підставі Ордеру на житлове приміщення № 011492 від 19.02.1993 ОСОБА_1 з родиною з трьох осіб на праві займання в порядку обміну отримала житлове приміщення площею 27,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
З акту обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , складеним мешканцями будинку та представником КП «Жилчервіс-5» ДМР 30.06.2025, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою реєстрації з 2007 року до теперішнього часу.
З листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР № 10/5-1311 від 14.07.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 04.03.1993 по теперішній час, ОСОБА_6 зареєстрована за вказаною адресою з 04.03.1993 по теперішній час, ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою з 04.03.1993 по теперішній час.
В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_7 , яка надала покази, що проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з 1982 року. В 1993 році в будинок засилилась родина ОСОБА_1 в яку також входила дочка ОСОБА_8 та чоловік ОСОБА_3 . Через деякий час чоловік почав зловживати спиртними напоями, дебоширити, у зв`язку з чим в родині виникали сварки. Приблизно з 2007 2008 років відповідач ОСОБА_3 пішов з дому, більше свідок його не бачила.
Також в судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_9 , яка повідомила, що проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_2 з 1982 року. Позивачів вона знає багато років, відповідача не бачила за адресою реєстрації більше десяти років.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 391 ЦК України.
Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном
Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2007 року.
Суд вважає доведеним, що відповідач понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача: Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто Новокодацьким районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Денис ГРОНА