КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/6986/21 Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
Провадження №22-з/824/287/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

05 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Таргоній Д.О., суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузяєва Олега Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0112, виданий на ім?я ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки; зобов?язати відповідача відновити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), шляхом внесення змін в технічну документацію із землеустрою та фактичному користуванні земельних ділянок.

У жовтні 2021 року відповідачка ОСОБА_1 подала зустрічний позов, в якому просила суд:визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,168 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005, що було видано на ім?я ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_1 .

У січні 2024 року відповідачка подала до суду заяву про зміну предмету позову, просила суд також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,168 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року первісний і зустрічний позови залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційної скаргою звернувся позивач ОСОБА_2 , просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2 , здійснити розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року залишено без змін.

16 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяєв О.В. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої зазначив, що 11 лютого 2026 року Київським апеляційним судом була ухвалена постанова про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Під час розгляду даної справи ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн про які було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, та які представник останнього просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у даній справі, перевіривши додані до заяви докази, судова колегія вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по справі для розподілу понесених позивачем судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи вказане питання, апеляційний суд виходить з наступного.

П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Ст. 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката Кузяєва Олега Васильовича, з яким 01 жовтня 2025 року уклала договір про надання правової допомоги № б/н.

Згідно Договору про надання правової допомоги № б/н від 01 жовтня 2025 року, клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу відповідно до його доручень, а клієнт зобов`язується прийняти послуги, оплатити їх та інші витрати адвоката, пов`язані з виконанням цього доручення.

П. 4.1. Договору передбачає, що винагорода адвоката є відшкодуванням його витрат, як особистої праці, суть якої є предмет цього договору, так і інші витрати, які обумовлені виконанням дорученого клієнтом за цим договором.

Клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі: за окремою домовленістю в залежності від складності роботи та їхнього обсягу. Останній несе відповідальність за обґрунтованість вимог щодо оплати послуг та інших відшкодувань та на вимогу клієнта має дати пояснення відповідно підстав включення до рахунку тих чи інших сум.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяєв О.В. просив за результатом розгляду апеляційної скарги стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, орієновна вартість яких складає в розмірі 14 000,00 грн.

Факт наданих послуг в Київському апеляційному суді підтверджується: копією Договору про надання адвокатських послу № б/н від 01 жовтня 2025 року; копією ордеру на надання правничої допомогиадвокатом Кузяєвим О.В. серії АІ № 1637590 від 22 жовтня 2025 року; копією акта виконаних робіт від 16 лютого 2026 року, з якого вбачається, що адвокатом були надані наступні юридичні послуги: вивчення матеріалів цивільної справи та складання відзиву - 10000,00 грн, участь у судовому засіданні - 2000,00 грн, витрати на прибуття до суду - 2000,00 грн, очікування засідання - 1000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі 756/2051/16-ц).

Відповідно до Договору про надання адвокатськи послуг від 01 жовтня 2025 року, вартість Послуг за надання правничої допомоги визначається за домовленістю клієнта з адвокатом.

Домовленості про оплату наданих послуг за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Ч. 1 та 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Таким чином, оскільки, адвокат Кузяєв О.В. виконав роботу у вигляді надання правової допомоги, тому судова колегія вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

18 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4. надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначено, що у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача не вказав про наміри подати докази понесених витрат на правову допомогу, договір про надання правової допомоги не містить визначеного сторонами гонорару, до заяви про стягнення витрат на правову допомогу не додано жодних платіжних документів.

Апеляційний суд критично оцінює подані представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечення, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяєв О.В. заявив про орієнтовну вартість адвокатських послуг, які має намір стягнути з ОСОБА_2 , тому твердження представника останнього не дотримання процесуального порядку заявлення вимог про розподіл судових витрат є необґрунтованими.

Посилання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4. на те, що договір про надання правової допомоги не містить визначеного сторонами гонорару та не передбачає механізму його обчислення, не визначає переліку послуг, які входять до вартості, апеляційний суд відхиляє, оскільки договором про надання адвокатськи послуг від 01 жовтня 2025 року визначено, що гонорар виплачується адвокату за окремою домовленістю між останнім та клієнтом.

Згідно акту виконаних робіт від 16 лютого 2026 року, адвокат витратив 20 год. часу на вивчення матеріалів справи та складання відзиву на апеляційну скаргу, 3 год. часу - на прибуття до суду, 2,5 год - очікування засідання.

Оскільки, адвокат Кузяєв О.В. не був представником ОСОБА_1 в суді першої інстанції, з матеріалами справи до подання відзиву не знайомився, судова колегія вважає, що витрачений час 20 год. є достатнім та обґрунтованим для ознайомлення з матеріалами справи та написанням відзиву на апеляційну скаргу, а сума в розмірі 10000,00 грн за виконану роботу відповідає критеріям реальності, враховуючи складність даної справи.

Щодо витрат на витрачений час на прибуття до суду та очікування судового засідання, колегія суддів вважає, що такі витрати є обґрунтованими з огляду на таке.

Під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяєв О.В. брав особисту участь у судовому засіданні.

Судове засідання у цій справі, призначене на 11 лютого 2026 року тривало 28хв.

Судова колегія враховує, що судовезасідання розпочалося пізніше призначеного часу та булопроведене із затримкою в часі.

Отже, представник ОСОБА_1 - адвокат Кузяєв О.В., який згідно із протоколом вказаногозасідання брав у ньому участь, був вимушений витратити час на очікування йогопочатку. При цьому необхідність та тривалість такого очікування не залежали від волі представника, а фактично було вимушеним заходом перед безпосередньою участю у засіданні для того, щоб здійснити захист інтересів клієнта в суді.

Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі №910/4277/21, від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 23.03.2023 у справі №921/434/21, від 25.04.2023 у справі №910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

Щодо доводів поданого представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечення про те, що до заяви про стягнення витрат на правову допомогу не додано жодних платіжних документів, апеляційний суд в мотивувальній частині ції постанови, посилаючись на зроблені висновки Верховного Суду вже роз`яснював, що підтверджені витрати на правову допомогу підягають стягненню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданих адвокатом Кузяєвим О.В., обсягом послуг під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кузяєва Олега Васильовича про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат та стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим приймає додаткову постанову у порядку ст. ст. 270 та 381 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузяєва Олега Васильовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб