КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/1794/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026року місто Київ

справа № 201/12200/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Голуб С.А.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, зменшення загального розміру заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зменшити загальний розмір заборгованості за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ним, змінений після реструктуризації зобов`язань позичальника за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року, наданий в іноземній валюті з 708759,58 грн. до 0,00 (нуль) грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 03 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ним укладений кредитний договір №CNPGGK00320060, за умовами якого (п.7.1.) банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на наступні цілі - купівля житлового будинку, у зв`язку з чим позивач є споживачем банківських послуг, а тому до нього застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

Вказував, що 02 червня 2021 року він звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року.

22 жовтня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив ОСОБА_1 лист №20.1.0.0.0/7-211021/25578, яким було задоволено подану заяву про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03травня 2007 року, було запропоновано схему реструктуризації кредиту та надано заявнику новий графік платежів.

Зазначав, що вказаний лист від 22жовтня 2021 року за №20.1.0.0.0/7-211021/25578 містить розмір заборгованості - 708759,58 грн., який не обґрунтований, не підтверджений детальним розрахунком заборгованості по платежам та розподілам на тіло, відсотки, пеню, комісію тощо, історію здійснення платежів, випискою по рахункам обліку заборгованості та прорахований не вірно.

Вказував, що заява про проведення реструктуризації на даний час розглянута належним чином, але реструктуризація проведена не вірно.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що як видно з листа банку від 22 жовтня 2021 року №20.1.0.0.0/7-211021/25578, яким було повідомлено про здійснення реструктуризації? боргу та яким запропоновано позивачу новий графік погашення заборгованості та суму заборгованості - датою проведення реструктуризації (день проведення реструктуризації) є дата отримання банком заяви про проведення реструктуризації 07 липня 2021року.

Вказувала, що позивач не звертався до банку із заявою від 07 липня 2021 року, а у липні лише надавав додаткові документи - інформацію про доходи членів його сім`ї, що запитувались банком, у зв'язку з отриманням від банку листа від 11 червня 2021 року про відмову у проведенні реструктуризації.

Зазначала, що заява про проведення реструктуризації? за кредитним договором відповідачем було отримана 07 червня 2021 року, дану обставину відповідач не заперечував під час судового розгляду, більш того погоджувавсь з цим у своєму відзиві від 22 липня 2022 року, таким чином саме на цю дату мала бути проведена реструктуризація.

Вважає, що при проведенні реструктуризації відповідачем не вірно визначено день проведення реструктуризації, що призвело до здійснення невірного розрахунку.

Посилалася на те, що ще одним порушенням п.12 ч.7 Розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» є порушенням відповідачем строку реструктуризації, на яке не звернув увагу суд першої інстанції.

Вказував, що згідно вимог вищезазначеного пункту кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити всі обчислення необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації. Проте лист банку №20.1.0.0.0/7-211021/25578 яким було повідомлено про здійснення реструктуризації? боргу та яким запропоновано позивачу новий графік погашення заборгованості та суму заборгованості датовано 22жовтня 2021 року, тобто зі спливом більш ніж чотирьох місяців (120 днів) від дати подання заяви, що безперечно свідчить про порушення вимог закону.

Зазначала, що не перевіривши належним чином суму заборгованості за кредитом у розмірі 708759,58 грн., яка виникла за результатом реструктуризації та не визнається позивачем, та не здійснивши жодних власних розрахунків, суд першої інстанції повністю погодився з відповідачем, зазначивши, що реструктуризація кредиту проведена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування».

Посилалася на те, що доводячи неправомірність розрахунків відповідача позивачем надано разом з позовом власний розрахунок суми заборгованості перед відповідачем, який містить інформацію про розмір українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб в іноземній валюті та яким розраховано розмір заборгованості за кредитним договором з врахуванням пункту п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Проте з незрозумілих причин вказаний розрахунок взагалі був проігнорований, судом не досліджувався як доказ та інформація про нього не зазначена у рішенні суду.

Вказувала, що відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 вересня 2015 року по справі №750/7201/15-ц не є належним доказом по даній справі.

Зазначала, що обґрунтовуючи рішення, Печерський районним суд міста Києва, зазначив, що вимога позивача про зменшення розміру заборгованості, зміненого після реструктуризації зобов`язань позичальника за кредитним договором, не передбачена чинним законодавством, як спосіб захисту прав, з чим сторона позивача не погоджується.

14 жовтня 2025 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №CNPGGK00320060, за умовами якого (п.7.1.) банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на наступні цілі - купівля житлового будинку, у зв`язку з чим позивач є споживачем банківських послуг, а тому до нього застосовується Закон України «Про захист прав споживачів».

04 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки.

25 вересня 2012 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року, в якій сторони визначили графік погашення заборгованості, відповідно до якого розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту станом на 30 жовтня 2012 року становив 48735,00 доларів США.

18 липня 2014 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року, в якій сторони визначили графік погашення заборгованості, відповідно до якого розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту станом на 18 липня 2014 року становив 45943,48 доларів США.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2015 року у справі №750/7201/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року у сумі 52324,57 доларів США, що станом на 21 вересня 2015 року еквівалентно 1132303,60 грн., з яких 45568,95 доларів США заборгованості за кредитом, 2467,37 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом 1188 доларів США заборгованості з комісії, 3100,25 доларів США штрафу, а також 276823,69 грн., з яких 276573,69 грн. заборгованості з пені та 250 грн. штрафу (фіксована частина); судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В подальшому Деснянський районний суд м. Чернігова видав виконавчі листи №750/7201/15-ц від 21 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року в розмірі 1132303,60 грн., в розмірі 276823,69 грн., в розмірі 3654,00 грн. судового збору.

06 травня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» запит про надання інформації.

02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року, яка отримана банком 07 червня 2021 року.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , банк листом від 11 червня 2021 року відмовив у проведенні реструктуризації у зв`язку з: 1) невідповідністю заяви про реструктуризацію вимогам, що встановлені згідно з законодавством України (зокрема, ЗУ «Про споживче кредитування»); 2) ненаданням необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені надання яких вимагалось банком згідно з законодавством України, зокрема Законом України «Про споживче кредитування»).

В подальшому вказана заява ОСОБА_1 була доповнена необхідним пакетом документів відповідно до вимог Закону. Після отримання всіх документів, які необхідно було надати згідно з п.7 до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» провів реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року.

22 жовтня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив ОСОБА_1 лист №20.1.0.0.0/7-211021/25578, яким було задоволено подану заяву про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року та запропоновано схему реструктуризації кредиту, надано заявнику новий графік платежів.

Так, зазначений лист від 22 жовтня 2021 року за №20.1.0.0.0/7-211021/25578 містить розмір заборгованості - 708759,58 грн., який на думку представника позивача не обґрунтований, не підтверджений детальним розрахунком заборгованості по платежам та розподілам на тіло, відсотки, пеню, комісію тощо, історію здійснення платежів, випискою по рахункам обліку заборгованості та прорахований не вірно.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачем не дотриманий та грубо порушений порядок встановлений п.7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11., підстава - 1381-IX, необхідний для обов`язкової реструктуризації зобов`язання позичальника за кредитним договором. На думку представника позивача, необхідно провести перерахунок розміру заборгованості, яка виникла після проведеної реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року, наданий в іноземній валюті, укладений між відповідачем та позивачем. Так, оцінюючи внесені дані в Інформаційний лист про зміну зобов`язань за результатами проведеної реструктуризації за №20.1.0.0.0/7-211021/25578. від 22 жовтня 2021 року у сукупності з іншими доказами по справі, позивач прийшов до висновку, що відповідачем невраховані всі здійснені позивачем платежі, дата отримання відповідачем заяви про проведення реструктуризації внесена не вірно, а тому подальші розрахунки здійснені при проведені реструктуризації не вірні, у зв`язку з чим, визначена заборгованість після проведення реструктуризації викликає сумнів у відповідності вимогам законодавства. Дата реструктуризації (день проведення реструктуризації) дата отримання банком заяви про проведення реструктуризації є - 07 червня 2021 року, а дата - 07 липня 2021 року, яку відповідач використав при проведені реструктуризації не вірна. Також сторона позивача вважає, що відповідач не надав розрахунку заборгованості, який отриманий після проведення реструктуризації, з урахуванням всіх здійснених позивачем платежів та дійсної дати отримання відповідачем заяви про проведення реструктуризації.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що відповідно до п.п.12 п.7 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу всіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про відповідно до цього пункту реструктуризації. Проте, згідно з п.п.3 п.7 розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» у разі ненадання позичальником необхідних документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. Зазначені вимоги Закону позивач при поданні заяви від 07 червня 2021 року не виконав, а тому банк звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах визначених Законом України «Про споживче кредитування» до моменту надання повного пакету документів. Таким чином, оскільки позивачем повий пакет документів не було надано 07 червня 2021 року (про що свідчить перелік додатків зазначений в заяві), а інформація про доходи членів його сім`ї була ним надана додатково пізніше в липні 2021 року, банк провів реструктуризацію лише після отримання всіх документів і саме тому реструктуризація була проведена 07 липня 2021 року. Факт надання неповного пакету документів 07 червня 2021 року та долучення податкових декларацій щодо членів його сім`ї в липні 2021 року позивачем не оспорюється.

22 жовтня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав позивачу інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року та надав новий графік платежів, як того вимагає п.п.12 п.7 розділу Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, реструктуризація кредиту проведена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» на визначених ним умовах: 1. сума заборгованості за кредитом становить 708759,58 грн.; 2. кінцевий термін повернення Кредиту - 12.10.2031 (включно); 3. проценти за користування кредитом. тип процентної ставки - змінювана. під «змінюваною процентною ставкою розуміється» процентна ставка, розмір якої збільшується або зменшується в залежності від зміни індексу UIRD, з урахуванням інших положень цього Договору. 3.1. За користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі, які розраховуються і встановлюються на відповідний Період дії процентної ставки, виходячи з наступного: 3.1.1. Розмір Змінюваної процентної ставки розраховується із застосуванням такої формули: ЗПС = індекс UIRD 12М (в гривні ) + 1% (плюс один процентний пункт), де: ЗПС - розмір Змінюваної процентної ставки, який розраховується та встановлюється у процентах річних на відповідний Період дії процентної ставки. Індекс UIRD 12М (в гривні) - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб (англ. Ukrainian Index of Retail Deposit Rates, скорочено «UIRD») - індикативна ставка, що розраховується кожного робочого дня в системі Томсон Рейтерс (Thomson Reuters) за методикою розробленою спільно з Національним Банком України, на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб на строк 12 місяців у гривні. Дані про розмір індексу UIRD є загальнодоступними, опубліковані в мережі Інтернет на офіційному сайті Національного Банку України (на дату підписання цієї Інформації про зміну зобов`язань розрахунок індексу UIRD здійснюється о 15:00 год кожного робочого дня та розміщується за посиланням: bank.gov.ua/files/UIRD.xls). Дата реструктуризації (день проведення реструктуризації) - дата отримання Банком заяви Позичальника про проведення реструктуризації, а саме: 07.07.2021. 3.1.4. Максимальний розмір Змінюваної процентної ставки, який може бути застосований за Кредитним договором, становить: 30,00% (тридцять цілих 0 сотих) процентів річних за користування кредитними коштами в гривні. 3.1.5. Розмір Змінюваної процентної ставки на перший Період дії процентної ставки, з Дати реструктуризації, що розраховується за формулою передбаченою п.п. 3.1.1. цієї Інформації про зміну зобов`язань, із використанням розміру індексу UIRD 12М (в гривні), визначеним станом на Дату реструктуризації, становить: 8,23% (вісім цілих двадцять три сотих) процентів річних. 3.1.6. Проценти за користування кредитом на непогашений залишок суми Кредиту нараховуються та сплачуються щомісяця, починаючи з 30 дня після дня проведення реструктуризації (Дати реструктуризації), не пізніше «12» числа кожного місяця. Перший раз нараховані проценти після дня проведення реструктуризації (Дати реструктуризації) Позичальник сплачує не пізніше «12.11.2021.»

Також, представник відповідача зазначав, що під час проведення оспорюваної реструктуризації, банк керувався виключно вимогами Закону України «Про споживче кредитування» та змінами, які внесені до нього Законом України №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року. Саме спеціальні норми вказаного Закону України регламентують умови та порядок здійснення розрахунків при проведенні реструктуризації валютних кредитів.

Зокрема, порядок здійснення обчислень для проведення реструктуризації та вихідні дані, які мають бути використані при цьому регламентовано підпунктами 8, 9, 10, 11 та 12 п.7 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» №1381- ІХ від 13 квітня 2021 року.

Вихідні дані, які були використані банком для здійснення обчислень з метою проведення реструктуризації відображені у розрахунку заборгованості за договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року станом на 27 травня 2022 року. Окрім іншого, на підтвердження вірності розрахунків банку надано виписки по рахунках з обліку заборгованості по кредитному договору № CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року.

Так, відповідач стверджує, що станом на 07 липня 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості за договором №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року всі обчислення здійснені банком станом на 07 липня 2021 року, на дату проведення реструктуризації, який містить в собі зокрема історію платежів, розміри погашеного боргу по відсотках, комісії та неустойки, розмір тіла кредиту, розмір відсоткової ставки по кредиту, за якою здійснені нарахування відсотків за період дії кредитного договору до моменту реструктуризації заборгованості, розміри сум заборгованості, які були прощені в силу вимог Закону.

Окрім цього, вбачається, що у позивача ОСОБА_1 перед проведенням реструктуризації, заборгованість за тілом кредиту становила 45550,90 доларів США, яка складалась з 28277,76 доларів США - поточна заборгованість по тілу кредиту та 17273,14 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту станом на 01 липня 2021 року (стовпчики № 3 та 4 розрахунку заборгованості).

Таким чином, представник відповідача вказує, що за період з дня укладення кредитного договору до дня, що передував проведенню реструктуризації, тобто з 03 липня 2007 року по 07 липня 2021 року позивачем було сплачено в рахунок погашення пені 45355,63 грн. (відповідно до п. 4.1 кредитного договору пеня сплачується в гривні). Станом на дату проведення реструктуризації згідно даних НБУ 1 (один) долар США дорівнював 27,2497 грн.

Тобто, розмір сплаченої позичальником пені, який має бути зарахований у погашення суми кредиту у валюті долар США (валюта кредитного договору) становить: 45355,63грн./ 27,2497 грн. = 1664,45 доларів США.

Отже сума, що підлягала реструктуризації становила 43886,45 доларів США (45550,90 доларів США - 1664,45 доларів США).

Станом на дату надання кредиту згідно даних НБУ 1 долар США дорівнював 5,05 грн.

Середнє значення курсу гривні до долара США станом на дату проведення реструктуризації дорівнював - 16,14985 грн. за 1 (один) долар США ((5,05 грн. + 27,2497 грн.)/2).

Надалі для визначення суми заборгованості за кредитом в гривні потрібно заборгованість в валюті долар США перевести по середньому курсу 16,14985 за 1 (один) долар США: 43886,45 доларів США * 16,14985 грн. = 708759,59 грн.

Згідно з п.1 Інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації позичальника було повідомлено, що сума заборгованості за кредитом становить708759,59 грн.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Так, стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

23 квітня 2021 року набув чинності Закон №1381-ІХ і розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 7.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно з статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин, за яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів (абзац 10 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Не здійснюється відповідно до цього пункту реструктуризація зобов`язань за договорами, усі зобов`язання за якими до дня набрання чинності цим пунктом реструктуризовано, за умови вираження усіх грошових зобов`язань виключно у грошовій одиниці України (гривні) без визначення грошового еквівалента будь-якого із зобов`язань в іноземній валюті (абзац 11 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до підпункту 12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити усі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

З матеріалів справи вбачається, що банком на звернення позивача щодо реструктуризації боргу було виконані всі вимоги, які зазначені вище, а саме здійснено реструктуризацію боргу про, що було повідомлено заявника.

Листом банку від 22 жовтня 2021 року №20.1.0.0.0/7-211021/25578 було повідомлено про здійснення реструктуризації боргу та запропоновано позивачу новий графік погашення заборгованості та суму заборгованості.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно вважав, що банк при реструктуризації боргу керувався вимогами Закону України «Про споживче кредитування» та змінами, які внесені до нього Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», оскільки такі розрахунки і мають здійснюватись відповідно до Закону, а тому твердження сторони позивача, що у листі немає детальних розрахунків, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні реструктуризації відповідачем не вірно визначено день проведення реструктуризації, що призвело до здійснення невірного розрахункує неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем повний пакет документів не було подано 07 червня 2021 року, а інформація про доходи членів його сім`ї була ним надана додатково пізніше в липні 2021 року, тому банк провів реструктуризацію лише після отримання всіх документів і саме тому реструктуризація була проведена 07 липня 2021 року.

На підтвердження своїх доводів стороною позивача в суді першої інстанції було заявлено клопотання про проведення судової економічної експертизи.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити питання:

Чи відповідає сума заборгованості в розмірі 708759,58 грн. умовам кредитного договору № CNPGGK003320060 від 03 травня 2007 року, визначена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07 липня 2021 року, з урахуванням надання реструктуризації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, та пункту 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»?

Здійснити розрахунок заборгованості згідно кредитного договору №CNPGGK003320060 від 03 травня 2007 року, визначена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07 липня 2021 року, з урахуванням надання реструктуризації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, та пункту 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ Ірини Музиченко №30664/22-72 від 19 травня 2023 року за результатами проведення судово-економічної експертизи:

сума заборгованості в розмірі 708759,58 грн., визначена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07 липня 2021 року, з урахуванням надання реструктуризації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, та п.7 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», не відповідає умовам кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року;

розрахунок заборгованості згідно кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року, визначений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07 липня 2021 року, з урахуванням надання реструктуризації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, та п.7 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» документально не підтверджується.

Згідно з ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, в апеляційній скарзі представник позивача вказувала на те, що висновок експерта доводить обставини, на які посилався позивач та підтверджує невідповідність суми заборгованості в розмірі 708759,58 грн., визначеної відповідачем, а розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем згідно кредитного договору документально не підтверджується.

Висновок експерта КНДІСЕ Ірини Музиченко №30664/22-72 від 19 травня 2023 року за результатами проведення судово-економічної експертизи відхиляється судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

В дослідницькій частині експертизи зазначено, що враховуючи умови кредитного договору, а також те, що на дослідження не надано будь-яких документів щодо видачі коштів в сумі 24190,91 доларів США, в тому числі 10669,46 доларів США, на клопотання експерта не надано квитанції, а надані виписки не оформлені належним чином, наданими на дослідження документами розрахунок заборгованості згідно кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року, визначений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 07 липня 2021 року з урахуванням надання реструктуризації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, та п.7 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» документально не підтверджується.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, які сторони визнали підписуючи додаткові угоди до кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року та в яких сторонами визначали суми заборгованості за тілом кредиту, а саме: в угоді від 25 вересня 2012 року було визначено суму заборгованості станом на 30 жовтня 2012 року у розмірі 48735 доларів США; в угоді від 18 липня 2014 року визначено суму заборгованості станом на 18 липня 2014 року у розмірі 45943,48 доларів США, судовим експертом при проведенні експертизи не були взяті до уваги.

Отже, про наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свідчать додаткові угоди до кредитного договору №CNPGGK00320060 від 03 липня 2007 року. Обов`язок щодо погашення заборгованості визначеної в додаткових угодах позичальник певний час виконував в повному обсязі.

Наданий до суду кредитний договір та додаткові угоди до кредитного договору у встановленому законом порядку не оспорювалися та недійсними не визнавалися.

Посилання сторони позивача на те, що рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 вересня 2015 року у справі №750/7201/15-ц не є належним доказом, оскільки виконавчий лист який було видано на його виконання визнано таким, що не підлягає виконанню колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2015 року у справі №750/7201/15-ц, яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №CNPGGK00320060 від 03 травня 2007 року у сумі 52324,57 доларів США, що станом на 21 вересня 2015 року еквівалентно 1132303,60 грн.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , у зв`язку з реструктуризацією боргу звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 січня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №750/7201/15-ц, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова 13 жовтня 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 52 324 долари США 57 центів заборгованості за кредитним договором №CNPGGK0030060 від 03 травня 2007 року, що станом на 21 вересня 2015 року еквівалентно 1 132 303,60 грн., з яких 45 568,95 доларів США заборгованості за кредитом, 2 467,37 долари США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 188 доларів США заборгованості з комісії, 3 100,25 доларів США штрафу (відсоток від суми заборгованості).

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 750/7201/15-ц, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова 13 жовтня 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 276 573,69 грн. заборгованості з пені та 250 грн. штрафу (фіксована частина) за кредитним договором №CNPGGK0030060 від 03 травня 2007 року, а всього 276 823,69 грн.

При цьому, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з проведеною реструктуризацією зобов`язання, не свідчить про незаконність рішення Деснянського районного суду містаЧернігова від 21 вересня 2015 року у справі №750/7201/15-ц, оскільки останнє у встановленому порядку не скасоване.

Слід зазначити, що обставини, встановлені рішенням суду (що набрало законної сили) у господарській, цивільній або адміністративній справі, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Ці факти (преюдиція) не потрібно доводити знову, якщо вони вже були встановлені судовим рішенням.

Оцінивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що висновок експерта КНДІСЕ Ірини Музиченко №30664/22-72 від 19 травня 2023 року суперечить доказам, які наявні у матеріалах справи.

Здійснений позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом відсутності заборгованості ОСОБА_1 та не свідчить про неправильність проведеної реструктуризації.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною позивача не надано належних доказів того, що у позивача відсутня заборгованість перед відповідачем, а тому наявні підстави для зменшення суми зобов`язання ОСОБА_1 перед відповідачем до нуля, оскільки висновок експерта №30664/22-72 від 19 травня 2023 року не підтверджує відсутність заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтовуючи рішення, Печерський районним суд міста Києва, зазначив, що вимога позивача про зменшення розміру заборгованості, зміненого після реструктуризації зобов`язань позичальника за кредитним договором, не передбачена чинним законодавством, як спосіб захисту прав, з чим сторона позивача не погоджується не впливають на правильність висновків суду щодо відмови у задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

При цьому, апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: