Номер апеляційного провадження 22-ц/824/1248/2026
Головуючий у суді першої інстанції О. Ю. Семенюта
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

04 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Обрій

Люкс»

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон

сервіс груп»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Соколовим Сергієм Віталійовичем , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді О. Ю. Семенюти в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області,

в с т а н о в и в :

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовує його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . В травні 2009 року її батько став членом СТ «Економіст» і йому у користування була виділена земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :04:004:0211, яку він намагався приватизувати. За час свого життя ОСОБА_3 не склав заповіт, тому після його смерті спадкування здійснюється за законом. З метою оформлення свої спадкових прав ОСОБА_1 вчасно подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М. заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Таким чином позивач прийняла спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , та набула право власності на спадкову земельну ділянку. Однак ОСОБА_1 було встановлено, що земельна ділянка, виділена її батьку, була незаконно оформлена за ТОВ «Регіон сервіс груп», який придбав її у ТОВ «Обрій Люкс» на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2018 року. Формування спірної земельної ділянки та її державна реєстрація за відповідачем відбулись з порушенням закону. Тому ОСОБА_1 просить суд скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :04:004:0211 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, скасувати рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Регіон сервіс груп» права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та державну реєстрацію за відповідачем права власності на придбану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 подала заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.196-200 т.1) та просить: скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :04:004:0211 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 15 червня 2018 року між ТОВ «Обрій Люкс» та ТОВ «Регіон сервіс груп», скасувати рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Регіон сервіс груп» права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та державну реєстрацію за відповідачем права власності на придбану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Обрій Люкс», ТОВ «Регіон сервіс групп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - громадська організація садівницьке товарство «Економіст», про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника Соколова С.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2025 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона своєчасно прийняла спадщину, що підтверджується спадковою справою, заведеною приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М.

За життя ОСОБА_3 був членом Садівницького товариства «Економіст» та в його користування, у відповідності до Договору про набуття членства в товаристві, була виділена земельна ділянка під № НОМЕР_1 , площею 0,1 Га. Протягом всього часу до своєї смерті він використовував земельну ділянку для власних потреб. На земельній ділянці був встановлений модульний садовий будиночок для відпочинку і зберігання речей, були насаджені багаторічні рослини і дерева.

Земельній ділянці, якою користувався ОСОБА_3 , був присвоєний кадастровий номер :04:004:0211. Та зазначена земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки площею 23,3531 га, яка перебуває в постійному користування ГО «Садівницьке товариство «Економіст».

Звертає увагу апеляційного суду на ту обстанину, що ОСОБА_3 за життя мав в користуванні земельну ділянку та намагався її приватизувати, тобто отримати на неї право власності. В зв`язку з цим, на думку апелянта, саме ОСОБА_3 належало право приватизації вказаної земельної ділянки, який за життя це зробити не встиг.

Зауважує, що право на приватизацію земельної ділянки та право на користування земельною ділянкою входять до кола спадкових прав та спадкоємцем цих прав є апелянт.

Таким чином, на думку апелянта, суд помилково дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на спірну земельну ділянку та про необгрунтованість позовних вимог.

Реалізувати свої права, як спадкоємця, ОСОБА_1 не може в зв`язку з тим, що земельна ділянка, якою користувався її батько, неправомірно стала власністю іншої особи.

На даний момент власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, якою користувався ОСОБА_3 є ТОВ «Регіон сервіс груп». Право власності у товариства виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_2 , укладеного з ТОВ «Обрій Люкс», посвідченого 15.06.2018 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П.

В свою чергу право власності ТОВ «Обрій Люкс» на спірну земельну ділянку, як зазначено в п. 1.3. договору купівлі-продажу, належало на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №331646, виданого 15.02.2008 на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 18.01.2008.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що інформація про продавця земельної ділянки ТОВ «Обрій Люкс» в Державному акті відсутня.

Так само, відсутня інформація про продавця земельної ділянки та про/особу, яка посвідчила вказаний правочин, в відомостях про право власності ТОВ «Обрій Люкс» і Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відсутня відповідна інформація і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відсутність інформації про продавця земельної ділянки та про особу, яка посвідчила вказаний правочин, унеможливлюють виявлення першого власника земельної ділянки, якщо такий був, і підстави набуття ним права власності. Така інформація є обов`язковою при формуванні бази даних реєстрів.

Крім цього, цільове призначення земельної ділянки зазначено як - для ведення підсобного селянського господарства. Таке цільове призначення не відповідає цільовому призначенню земельних ділянок, які розташовані навкруги - ведення садівництва.

Все це, на думку апелянта свідчить про фіктивність державного акту ТОВ «Обрій Люкс» на право власності на земельну ділянку.

За таких умов Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, №312, посвідчений 15.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., вчинений між ТОВ «Обрій Люкс» в якості продавця і ТОВ «Регіон сервіс груп» не може вважатися законним і підлягає визнанню недійсним.

В зв`язку з цим підлягають скасуванню і державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211 і рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Регіон сервіс груп», індексний номер 41631335 від 15.06.2018 на земельну ділянки з кадастровими номерами :04:004:0211 та державна реєстрація права власності за ТОВ «Регіон сервіс груп» на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:004:0211.

ТОВ «Регіон сервіс групп» через представника Гриньковського С.П. подано до суду відзив на апеляційну скаргу.

Товариство зазначає, що починаючи з 15.01.2008 року і на момент набуття 15.05.2009 року членства в СТ «Економіст» батьком ОСОБА_1 , спірною земельною ділянкою, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №304 від 18.01.2008 року, уже володіло ТОВ «Обрій-Люкс», а виділення батькові позивачки і подальше користування ним спірною земельною ділянкою було безпідставним, оскільки фактично він використовував земельну ділянку, яка не належала СТ «Економіст» та не могла бути виділена ним ОСОБА_3 , що спростовує її доводи про те, що вона може мати будь-які права на земельну ділянку, яка виступає предметом спору у даній справі.

Саме через неналежне звернення і не оформлення у встановленому законом порядку права на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 (лист Бориспільської РДА від 08.12.2010 року №Я 110720.44722 ОСОБА_3 (а.с.17) виник спір.

Зауважує, що якби це було своєчасно зроблено, то батьку позивача ОСОБА_3 виділили б земельну ділянку з урахуванням наявного на той час зареєстрованого права власності на неї за ТОВ «Обрій-Люкс».

Що стосується вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, №312, посвідченого 15.06.2018р, зауважує, що ОСОБА_1 у позовній заяві не наводиться недодержання яких саме вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, мало місце в момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, №312, посвідченого 15.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. між ТОВ «Обрій-Люкс» та ТОВ «Регіон Сервіс Груп» що свідчить про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначає яким чином буде відновлено її право внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, №312, посвідченого 15.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., оскільки відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України, у заявника виникне обов`язок повернути спірну земельну ділянку у володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій-Люкс» і право відповідача вимагати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій-Люкс» повернення коштів, сплачених за вказаним договором купівлі- продажу.

ТОВ «Обрій Люкс», третя особа - громадська організація «Економіст» правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача Соколов С.В., який брав участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ, подану в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник відповідача ТОВ «Регіон сервіс груп» - адвокат Гриньковський С.П., який брав участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі ВКЗ, проти доводів апеляційної скарги заперечив, рішення Бориспільського міськрайоного суду Київської області від 28 квітня 2025 року просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Позивач ОСОБА_1 , представник відповідача ТОВ «Обрій Люкс», представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - громадської організації садівницького товариства «Економіст», в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв від відповідача та третьої особи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 , відповідач ТОВ «Обрій Люкс», третя особа громадська організація садівницьке товарство «Економіст» повідомлені про розгляд справи апеляційним судом належним чином, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача, представників відповідача та третьої особи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова С.В., представника відповідача ТОВ «Регіон Сервіс Груп» - адвоката Гриньковського С.П., які брали участь у розгляді справи за допомогою відеоконферензвязку, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанії дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22 лютого 1979 року (т.1 ас.9) та копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 16 листопада 2002 року (а.с.10 т.1).

На підставі рішення Гнідинської сільської ради народних депутатів №77 від 27 вересня 2001 року СТ «Економіст» у постійне користування для розміщення колективних садів було надано земельну ділянку площею 23,3531 га. Вказана обставина підтверджується копією державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №000331 від 10 грудня 2001 року (а.с.92-96 т.2).

15 травня 2009 року СТ «Економіст» та ОСОБА_3 уклали договір (т. 1 а.с.14), за яким СТ «Економіст» зобов`язується до 30 травня 2009 року прийняти ОСОБА_3 в члени товариства, виділивши йому земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1 га з цільовим призначенням для ведення садівництва. Рішенням загальних зборів СТ «Економіст» від 19 травня 2009 року ОСОБА_3 було прийнято в члени товариства, що підтверджується копією виписки з протоколу №7 загальних зборів СТ «Економіст» від 19 травня 2009 року (а.с.16 т.1).

15 червня 2018 року ТОВ «Обрій Люкс» уклало з ТОВ «Регіон сервіс груп» договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №312 (а.с.2-3 т.2). За цим договором ТОВ «Обрій Люкс» відчужило у власність ТОВ «Регіон сервіс груп» земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :04:004:0211 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Згідно з п.3 договору земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №331646 (а.с.4 т.2), виданого управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі Київської області 15 лютого 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 304 від 18 січня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №28.

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Затварницької І.П. №416313335 від 15 червня 2018 року за ТОВ «Регіон сервіс груп» було зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №350992926 від 19 жовтня 2023 року (а.с.21 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 18 квітня 2023 року (а.с.11 т.1).

Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №72292601 від 28 квітня 2023 року (а.с.128т.1) вбачається, що за час свого життя ОСОБА_3 не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом.

28 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М. заяву (а.с.120 т.1), якою вона прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її батька. Була зареєстрована спадкова справа №70583252, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №72292516 від 28 квітня 2023 року (а.с.127 зворот т.1). В цей же день ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 (а.с.130, 134 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову судом зазначено, що всупереч ч.1ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не подала жодного доказу на підтвердження того, що її батьку ОСОБА_3 належала земельна ділянка з кадастровим номером :04:004:0211. На підтвердження вказаної обставини позивач надала суду лише копію листа голови правління СТ «Економіст» від 29 вересня 2023 року (а.с.18 т.1), з якого вбачається, що на земельній ділянці № НОМЕР_1 на території СТ «Економіст» у ДЗК був присвоєний кадастровий номер :04:004:0211. Суд дійшов висновку, що згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України речове право ОСОБА_3 на земельну ділянку не ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті останнього, отже не було успадковано ОСОБА_1 .

Судом також зазначено і про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 15 червня 2018 року між ТОВ «Обрій Люкс» та ТОВ «Регіон сервіс груп», скасування державної реєстрації в ДЗК земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :04:004:0211 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, скасування рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Регіон сервіс груп» права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та державну реєстрацію за відповідачем права власності на придбану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Отже, звернувшись до суду з позовом ОСОБА_1 вважала, що право на приватизацію земельної ділянки та право на користування земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :04:004:0211 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташованою на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району входять до кола її спадкових прав.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, ОСОБА_1 стверджує про те, що її батько - ОСОБА_3 був прийнятий у члени СТ «Економіст» у відповідності до Протоколу Загальних зборів №7 від 19.05.2009 року після укладення з товариством Договору про набуття членства в товаристві від 15.05.2009 року та в користування батьку, у відповідності до Договору про набуття членства в товаристві була виділена земельна ділянка під № НОМЕР_1 , площею 0,1 Га.

У 2010 році батько ОСОБА_1 замовив землевпорядні роботи та намагався отримати право власності на вищевказану земельну ділянку.

Як вбачається із документів, наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. на виконання вимог ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2024 року, ТОВ «Обрій-Люкс», володіло спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :04:004:0211 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №304 від 18.01.2008 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №331646, який був зареєстрований у встановленому законом порядку в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі за №02.08.32300028 від 15.01.2008 року (т. 2 а.с. 6-7).

Згодом, на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., зареєстрованого в реєстрі за №312, ТОВ «Обрій-Люкс» відчужило на користь ТОВ «Регіон сервіс груп» спірну земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0211 (т. 2 а.с. 2).

Отже з наведеного слідує, що починаючи з 15.01.2008 року і на момент набуття 15.05.2009 року членства в СТ «Економіст» ОСОБА_3 , спірною земельною ділянкою, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №304 від 18.01.2008 року, уже володіло ТОВ «Обрій-Люкс», а виділення ОСОБА_3 і подальше користування ним спірною земельною ділянкою не мало на те правових підстав, оскільки фактично він користувався земельною ділянкою, яка не належала СТ «Економіст» та не могла бути виділена товариством ОСОБА_3 , що спростовує доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , як спадкоємиця майна після смерті батька ОСОБА_3 може мати будь-які права на земельну ділянку, яка виступає предметом спору у даній справі, в порядку спадкування за законом.

Щодо доводів апелянта про наявності підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, № 312, посвідченого 15.06.2018 слід зазначити наступне.

Як вбачається із позовної заяви після зміни предмета позову, ОСОБА_1 посилаючись на нікчемність правочину, стверджувала про те, що договір купівлі- продажу земельної ділянки №312 від 15.06.2018 є недійсним в силу того, що її батько користувався спірною земельною ділянкою.

В даному випадку, слід дослідити питання чи існують підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним, який застосовується до оспорюваних правочинів.

Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №904/10956/16).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що звернувшись з позовом до суду, ОСОБА_1 не зазначає яким чином буде відновлено її право внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, №312, посвідченого 15.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., оскільки, враховуючи норму ч.1 ст.216 ЦК України, за недійсним правочином у ТОВ «Регіон сервіс груп» виникне обов`язок повернути спірну земельну ділянку у володіння ТОВ «Обрій-Люкс» і право вимагати у ТОВ «Обрій-Люкс» повернення коштів, сплачених за вказаним договором купівлі- продажу.

Окрім того, апелянт не зазначає недодержання яких саме вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, мало місце в момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211, №312, посвідченого 15.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. між ТОВ «Обрій-Люкс» та ТОВ «Регіон Сервіс Груп», що свідчить про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Щодо твердження апелянта про фіктивність оспорюваних ОСОБА_1 правочинів слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Разом з тим, апелянт не наводить жодних підстав, які б дали змогу прийти до висновку про те, що оспорювані нею правочини укладалися без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися.

Більш того, матеріалами справи спростовуються твердження апелянта про фіктивність правочину.

Зокрема тим, що за ТОВ «Регіон сервіс груп», після укладення договору купівлі-продажу, було зареєстроване право власності на земельну ділянку, а також тим, що товариство сплатило кошти за договором купівлі-продажу (т.1 а.с.19-21).

Так, відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначене дозволяє прийти до висновку, що прийнявши земельну ділянку у свою власність, зареєструвавши право власності на неї та сплативши за неї грошові кошти ТОВ «Регіон сервіс груп» вчинило всі необхідні дії для укладення договору купівлі-продажу і настання реальних правових наслідків для сторін договору.

Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (Постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.01.2021 року у справі №712/7975/17 (провадження №61-42114св18)).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (Постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14, Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.05.2019 року у справі №723/405/17 (провадження №61-46674св18), Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.01.2024 року у справі №761/40240/21 (провадження №61- 13013св23).

Зазначені вище у своїй сукупності обставини дозволяють прийти до висновку про відсутність ознак фіктивності оспорюваних правочинів, оскільки вони несли настання реальних правових наслідків.

Щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Регіон Сервіс Груп», індексний номер 41631335 від 15.06.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0211 та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0211 слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 року у справі №911/3594/17 (провадження №12-234гс18), та постановах Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі №910/10987/18 та від 17.01.2024 року у справі №522/3999/23 (провадження №61- 17469св23).

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що пред`явлення ОСОБА_1 вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Регіон серві груп» не відновить її прав, які вона вважає порушеними, оскільки залишається чинною підстава набуття особою права власності, отже ОСОБА_1 обрано неефективний спосіб захисту порушених на її думку спадкових прав.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність форми державного акту на право власності на земельну ділянку.

На день видачі оспорюваного ОСОБА_1 акту на право власності на земельну ділянку діяв Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» №43 від 04.05.1999 року в редакції від 29.12.2003 року яким затверджувалась Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (далі - Інструкція).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2, Інструкції, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: - на право власності на земельну ділянку; - на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року №449.

Відповідно до п. 2.14. Інструкції, Державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів. У разі відчуження земельних ділянок із земель приватної власності державний акт на право власності на земельну ділянку підписує відповідний державний орган земельних ресурсів на підставі копії відповідного договору, вірність якої засвідчена нотаріусом.

Як вбачається із матеріалів справи, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №331646 складений на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №304 від 18.01.2008 року, підписаний начальником управління земельних ресурсів у Бориспільському районі та скріплений печаткою відповідного державного органу земельних ресурсів. Доказів того, що вказаний державний акт не видавався позивач суду не надала.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 і у цій частині є необґрунтованими та недоведеними.

Отже, слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачкою судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно з положеннями статтями 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Соколовим Сергієм Віталійовичем , залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена06 березня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна