У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2026 Справа №607/4230/26 Провадження №2/607/3578/2026

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович під час вивчення матеріалів позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту

У С Т А Н О В И В:

23 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

02 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вказано в частині першій статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ТОВ «Споживчий центр» у цій справі є Сиплива Тетяна Анатоліївна, що підтверджується Довіреністю № 3012/25-04 від 30 грудня 2025 року, якій надано усі права, що надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.

Відповідно до статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

У пункті 2 частини першої статті 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Конституційний Суд України свого часу зазначав, що із змісту статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням (перше речення абзацу третього пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002).

Верховний Суд зазначав, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору (див. постанову від 30 березня 2021 року, справа № 456/48/19).

За наявності спору та надходження відповідної позовної заяви, суд, у порядку статті 187 ЦПК України, відкриває провадження у справі, якщо після відкриття провадження у справі на адресу суду надходить клопотання про закриття провадження, зокрема у зв`язку з відсутністю предмета спору, таке провадження на підставі приписів статті 255 ЦПК України підлягає закриттю.

Водночас в аспекті цієї справи суд зауважує, що заява представника позивача про закриття провадження у справі не може бути задоволена судом, оскільки провадження у справі ще не відкрито.

Таким чином, суд розцінює цю заяву як заяву про повернення позову, оскільки до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Оскільки до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Сипливої Т.А. надійшла заява про відкликання позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу разом з доданими матеріалами.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно із частиною сьомою статті 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Як вказано в частині шостій статті 185 ЦПК України про повернення заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення заяви може бути оскаржено. Копія заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати заяву.

Враховуючи те, що представник позивача подала заяву про відкликання позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, її слід повернути заявнику на підставі пункту 3 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 185, 258 261, 353 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Сипливої Тетяни Анатоліївни про закриття провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі

19 920 гривень повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» разом із доданими до неї документами.

3. Копію ухвали про повернення заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

4. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

5. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

6. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2026 року.

Головуючий суддя Т. І. Якімець