Справа №:755/109/26
Провадження №: 2/755/97/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"27" лютого 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено відсутність підтвердження про зарахування судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн, до спеціального фонду Державного бюджету України, що встановлено перевіркою через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3».

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 27 січня 2026 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2026 року про залишення позовної заяви без руху доставлено до електронного кабінету позивача - 27 січня 2026 року о 20-30 год.

Таким чином, ухвалу про залишення позову без руху вручено позивачеві 28 січня 2026 року.

30 січня 2026 року (вхід. від 13 лютого 2026 року № 7121) до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Денисенка Є.М., надійшла заява про продовження процесуального строку. Процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви просив продовжити на десять днів, у зв`язку із необхідністю отримання відповіді на адвокатські запити.

05 лютого 2026 року (віхд. від 18 лютого 2026 року № 8159) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Денисенко Є.М., подав до суду заяву про поновлення процесуального строку на усунення недоліків.

Представник зазначив, що ним було відправлено адвокатський запит до Державної судової адміністрації України, також позивачем відправлено до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві. Позивачем та його представником здійснені всі необхідні процесуальні дії для швидкого усунення недоліків. У відповіді Державної судової адміністрації України від 04 лютого

2026 року за вих. №11-2498/26 зазначено, що ДП «Інформаційні судові системи» підтвердило інформацію про зарахування судового збору, сплаченого за платіжною інструкцію від 26 листопада 2025 року

№ A2K2-PK44-785E-013P, до спеціального фонду державного бюджету України. Зазначений платіж було здійснено на Дніпровський районний суд міста Києва. Інформація про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за платежем прийнята до бази даних автоматизованої системи документообігу суду 27 листопада 2025 року о 20:30 год. Таким чином, позивачем надано відповідне підтвердження про зарахування судового збору в сумі 15 140,00 грн відповідно до платіжної інструкцію від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р та усунено недолік. Зазначена інформація була отримана представником позивача засобами електронної пошти 05 лютого 2026 року.

Вивчивши заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви суд зазначає таке.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

До позовної заяви ОСОБА_1 додано платіжну інструкцію від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р на суму 15 140,00 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд вчинив перевірку зарахування судового збору у розмірі 15 140,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн до Державного бюджету України.

При перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судом з`ясовано, що станом на 23 січня 2026 року інформація про зарахування коштів за платіжною інструкцією від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн у справі № 755/109/26 за подання позовної заяви відсутня.

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2024 року по справі

№ 757/17452/21-ц, від 24 листопада 2023 року по справі № 334/5481/23, від 12 лютого 2024 року по справі № 2-814/10.

На виконання вимог ухвали представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Денисенком Є.М., надано лист ПД «Інформаційні судові системи» від 03 лютого 2026 року, вих. № 590/1/11-20-26, у якому зазначено, що підприємством виявлено один платіж за реквізитами, що вказані у запиті, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України. Інформація про зарахування судового збору за платежем прийнята до бази даних автоматизованої системи документообігу суду 27 листопада 2025 року о 20-30 год.

На виконання вимоги статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд повторно (вдруге) вчинив перевірку зарахування судового збору у розмірі 15 140,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р до Державного бюджету України.

Суд враховує, що станом на дату постановлення цієї ухвали підтвердження про зарахування судового збору у сумі 15 140,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 26 листопада

2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р, до спеціального фонду Державного бюджету України по справі

№ 755/109/26 також відсутнє.

Разом з тим, з відкритого порталу даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» встановлено, що 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, справа № 755/24159/25.

Через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3» встановлено, що до вказаної позовної заяви позивачем також додано копію платіжної інструкції від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2025 року по справі

№ 755/24159/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя повернуто.

30 грудня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Дніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, справа № 755/109/26.

Як уже зазначалося раніше, до поданої вдруге позовної заяви знову додано платіжну інструкцію від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р про сплату судового збору в розмірі 15 140,00 грн.

При цьому, через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3» судом встановлено відсутність підтвердження щодо зарахування судового збору в сумі 15 140,00 грн, який сплачено відповідно до платіжної інструкції від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р до спеціального фонду Державного бюджету України по справы № 755/109/26.

Верховний Суд в ухвалі від 05 лютого 2024 року по справі № 759/1911/19 вказав: «Додана до касаційної скарги квитанція від 29 грудня 2023 року на суму 3 073,60 грн за подану 05 січня 2024 року касаційну скаргу, яку ухвалою суду касаційної інстанції від 11 січня 2024 року повернуто, не є підставою для його зарахування за подання касаційної скарги 23 січня 2024 року. Оскільки за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах.».

Слід також врахувати, що з огляду на положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися із заявою про повернення судового збору в межах справи № 755/24159/25 у зв`язку із поверненням позовної заяви.

Таким чином, додана до позовної заяви платіжна інструкція від 26 листопада 2025 року № А2К2-РК44-785Е-013Р про сплату судового збору не може слугувати належним доказом сплати судового збору за подачу позовної заяви від 30 грудня 2025 року по справі № 755/109/26.

Отже, ОСОБА_1 вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня

2026 року не виконала, недоліки позовної заяви не усунуло.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня

2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Суд звертає увагу позивача, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - вважати такою, що не подана та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова