КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5572/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником Бєляєвою Аліною Петрівною, на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Майстренка О.М., дата складення повної ухвали не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

1. Короткий виклад обставин справи.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб, укладений 04 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У листопаді 2025 року на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката Годні А.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про залишення позову без розгляду.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Залишивши без розгляду позов, суд першої інстанції послався на положення статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" та вказав, що у районному суді у Майдлінг (Відень, Австрійська Республіка) перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розлучення.

Суд дослідив зміст позовної заяви ОСОБА_2 та позовної заяви ОСОБА_1 та зробив висновок, що такі є тотожні, оскільки наявні три складові, а саме тотожні сторони спору; тотожній предмет позовів, тотожні підстави позову.

Оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_2 у районному суді у Майдлінг (Відень, Австрійська Республіка) порушено раніше, ніж у Солом`янському районному суді міста Києва, суд зробив висновок про залишення позову без розгляду.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Бєляєвою А.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам у справі, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, хоча таке право належить виключно позивачу, як прояв його диспозитивних повноважень. Виняткові підстави для ініціативи суду у цьому випадку були відсутні, внаслідок чого суд допустив істотне порушення норм процесуального права та обмежив право позивача на судовий захист.

Крім того, суд поклав в основу ухвали докази, які не відповідають вимогам частин 2, 5 статті 95 ЦПК України, оскільки вони подані у вигляді незасвідчених копій без надання оригіналів. Зокрема, копія позову ОСОБА_2 не містить підпису позивачки або її представника, а також відсутні відомості про дату прийняття позовної заяви та відкриття провадження судом у Майдлінг. Переклад повідомлення районного суду у Майдлінг від 06 жовтня 2025 року засвідчений нотаріусом лише щодо справжності підпису перекладача, тоді як сам документ не містить жодних ознак офіційності (штампу, печатки, підпису уповноваженої особи суду), що ставить під сумнів його достовірність, а тому такі матеріали не є належними, допустимими та достовірними доказами.

Помилковим уважає висновок суду про тотожність підстав позовів. Хоча сторони та предмет спору є однаковими, підстави звернення до суду істотно відрізняються: у позові ОСОБА_1 підставами розірвання шлюбу зазначені несумісність характерів, різні погляди на життя, втрата взаєморозуміння та припинення подружніх стосунків, тоді як у позові ОСОБА_2 підставами є істотні порушення шлюбних обов`язків, зловживання алкоголем, аморальна поведінка та неналежне матеріальне утримання, а також одночасно порушені питання щодо поділу майна подружжя і стягнення аліментів, що свідчить про відсутність тотожності підстав та виключає наявність усіх трьох складових тотожності спору.

Безпідставним є висновок суду про першочерговість відкриття провадження в іноземному суді, оскільки належних і допустимих доказів подання та прийняття позову ОСОБА_2 районним судом у Майдлінг 06 жовтня 2025 року не надано, а подане повідомлення не містить жодних ознак офіційного судового документа.

Натомість позов ОСОБА_1 перебував у провадженні судів м. Києва з липня 2025 року, оскільки 01 липня 2025 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу, за яким було відкрито провадження у справі № 759/15981/25, ухвалою від 22 липня 2025 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва, куди справа фактично надійшла 19 вересня 2025 року та була зареєстрована під тим самим номером, однак ці обставини суд першої інстанції не врахував, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позову без розгляду.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

20 січня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу посилається на необґрунтованість апеляційної скарги.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що право заявляти клопотання про залишення позову без розгляду належить виключно позивачу, є помилковими. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Норми процесуального закону не обмежують право відповідача заявляти відповідне клопотання.

Безпідставними є твердження про неналежність доказів, долучених до клопотання. Представником відповідача надано нотаріально засвідчені копії судової повістки районного суду у Майдлінг від 06 жовтня 2025 року з перекладом, а також нотаріально засвідчену копію позовної заяви ОСОБА_2 від 30 вересня 2025 року. Під час розгляду справи представник позивача підтвердила факт постійного проживання сторін в Австрії та обізнаність позивача про подання відповідного позову до суду у Майдлінг. Крім того, сам ОСОБА_1 отримав копію позову та брав участь у судовому засіданні 10 грудня 2025 року в Австрії, не заперечуючи автентичність поданих матеріалів. Посилання на відсутність печаток, штампів чи підписів є формальними та не спростовують достовірності доказів, з огляду на сучасну практику електронного судочинства.

Вказує, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності тотожності підстав позовів. Підстави, зазначені сторонами, є взаємопов`язаними та фактично відображають єдині причини розпаду сім`ї. Посилання на різні формулювання підстав свідчить про надмірний формалізм та не спростовує тотожності спору. При цьому вимоги ОСОБА_2 стосуються виключно розірвання шлюбу, а згадки про можливість мирного врегулювання майнових питань не є самостійними позовними вимогами.

Необґрунтованими уважає твердження скаржника про те, що провадження у справі в австрійському суді відкрито пізніше. Як встановив суд першої інстанції, провадження в районному суді у Майдлінг відкрито 06 жовтня 2025 року, тоді як провадження у Солом`янському районному суді міста Києва відкрито 10 жовтня 2025 року. Саме дата відкриття провадження має правове значення, що узгоджується з положеннями частини 1 статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право». Обставини подання позову до Святошинського районного суду міста Києва у липні 2025 року не змінюють правової оцінки, оскільки провадження у справі було відкрито лише після її передачі за підсудністю.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення частин 2-3 статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до яких позов підлягає залишенню без розгляду, якщо після відкриття провадження з`ясовано, що в суді іноземної держави вже розглядається тотожна справа. Оскільки сторони постійно проживають в Австрії, справа має іноземний елемент, а підсудність визначалася на момент відкриття провадження.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача - Бєляєва А.П. просила задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідачки - адвокат Годня А.А. заперечував прости доводів апеляційної скарги як безпідставних, просив ухвалу суду залишити без змін.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб, укладений 04 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду від 22 липня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва (а.с. 14-15).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23).

30 вересня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до районного суду в Майдлінг (Відень) з позовом про розлучення, у якому просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 04 листопада 2011 року (а.с. 47-50).

Згідно даних повідомлення від 6 жовтня 2025 року до попереднього слухання та допиту як сторони ОСОБА_2 викликано на підготовчу нараду на 10 грудня 2025 року, предметом якої буде обговорення порядку денного процесу, розлучення за взаємною згодою (а.с.58-60).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини 1 статті 1, статті 75 -77 Закону).

У пункті 2 частини 1 статті 1 цього Закону встановлено, що іноземний елемент ? ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Як убачається із матеріалів справи, позивач та відповідачка є громадянами України, однак на теперішній час проживають на території Австрійської Республіки.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно частини 3 статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Пунктом 4 частини 1 статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Установлено, що на час відкриття провадження у цій справі 10 жовтня 2025 року у суді іноземної держави перебував позов про розірвання шлюбу за заявою ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що надані на підтвердження звернення до іноземного суду матеріали не є належними, відхиляються апеляційним судом, оскільки такі посвідчено нотаріально та дають підстави для висновку про прийняття судом заяви ОСОБА_2 до розгляду.

Твердження апеляційної скарги про те, що позови не є тотожними, відхиляються апеляційним судом, оскільки позови уважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У цьому випадку предмет спору, тобто безпосередньо матеріально-правова вимога, є розірвання шлюбу.

Підстави позову ? це фактичні обставини та юридичні норми, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. У цьому випадку - неможливість подальшого спільного життя подружжя та збереження шлюбу.

При цьому, зазначення сторонами різних причин неможливості збереження шлюбу не дає підстав уважати, що позови не є тотожними.

Твердження апеляційної скарги в тій частині, що право залишити позов без розгляду належить виключно позивачу, відхиляється апеляційним судом, оскільки таке суперечить положенням статті 257 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , підписану представником Бєляєвою Аліною Петрівною , залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 09 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова