П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 562/986/25

Провадження № 22-ц/4815/299/26

Головуючий у Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір О.Г.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 16 год. 26 хв. 27 жовтня 2025 року в м. Здолбунів

Рівненського району Рівненської області

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2025 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції";

відповідач: ОСОБА_1 ;

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (далі ТОВ "Українські фінансові операції") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4073154 у розмірі 130 612,94 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 18 989,99 гривень; заборгованість за нарахованими первинним кредитором процентами - 80 859,17 гривень; заборгованість за нарахованими новим кредитором процентами - 30 763,78 гривень.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що за укладеним електронним кредитним договором з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" (далі ТОВ "Лінеура Україна") у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "Українські фінансові операції" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на користь останнього в судовому порядку.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2025 року позов ТОВ "Українські фінансові операції" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Українські фінансові операції" заборгованість за кредитним договором №4073154 від 21 жовтня 2023 року в розмірі 130 612,94 гривень і понесені судові витрати в сумі 5 422,40 гривень.

На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, що полягають у неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом того, що позивачем не було надано доказів підписання кредитного договору електронним підписом та ознайомлення позичальника з його умовами. Крім того зверталася увагу суду на те, що заборгованість було погашено достроково первісному кредитору - ТОВ "Лінеура Україна" шляхом сплати станом на 11 січня 2024 року суми у 23 080 гривень.

При цьому контрагенти усно домовилися з того приводу, що відповідний платіж того ж дня стане остаточним розрахунком. Натомість наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджувався первинними бухгалтерськими документами, розмір нарахованих відсотків перевищував законодавчі обмеження, а тому вони були непропорційними і підлягали зменшенню.

Також заявник зважав на недоведеність переходу права вимоги до нього у зв`язку із відсутністю оригіналів договору факторингу та належним чином заповнених додатків до нього.

У поданому відзиві ТОВ "Українські фінансові операції" просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Стверджувалося про те, що укладення договору було технічно неможливим без реєстрації, входу до особистого кабінету та використання електронного підпису (одноразового ідентифікатора). Проте відповідач не надав доказів, які б спростовували наявність такого підпису. Тобто правомірність укладеного договору презюмувалася згідно із ст. 204 ЦК України, а відповідач не скористався своїм правом на відмову від договору упродовж 14 днів та підтвердив ознайомлення з усіма правилами надання коштів.

Всупереч аргументам заявника порядок зарахування коштів був чітко визначений, де, у першу чергу, погашалася прострочена заборгованість, а в другу поточна сума кредиту та проценти. Розрахунок заборгованості вважає правильним, а ОСОБА_1 не надав суду власного розрахунку для його спростування, хоче це було його процесуальним обов`язком. Також перехід права вимоги за договором факторингу підтверджується належними та допустимими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною першою ст. 1054, ст.ст. 1055, 10561 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною третьою ст. 5 Закону № 675-VIII установлено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Разом з тим відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір №4073154 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За його умовами відповідач отримав кредит у сумі 15 000 гривень строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 2% на день в межах всього строку кредитування за стандартною процентною ставкою та за зниженою процентною ставкою, яка становила 1,6% на день та застосовувалася за певних умов (обставин).

Наступного дня між ними було укладено в електронній формі додатковий договір, за яким додатково надано кредитні кошти в сумі 4 000 гривень, а в пункті 1.2 договору було внесено зміни щодо загального розміру кредиту в сумі 19 000 гривень, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту за стандартною ставкою 155 640 гривень та з урахуванням застосування зниженої ставки 153 392 гривень.

Кредитор свої зобов`язання виконав шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , що підтверджувалося наданою АТ "Приватбанк" випискою за рахунком, що належав відповідачу, і ці обставини не заперечувалися стороною відповідача.

Відповідно до укладеного між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції" договору факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року ТОВ "Лінеура Україна" відступило на користь ТОВ "Українські фінансові операції" за плату належні йому права вимоги, зокрема, за кредитним договором №4073154 від 21 жовтня 2023 року, що підтверджувалося витягом до реєстру боржників до договору факторингу та свідчило про заміну кредитора у спірних правовідносинах.

Так, з поданих позивачем документів встановлено, що при укладенні кредитного договору первинний кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце реєстрації, ідентифікаційний номер, номер оператора стільникового зв`язку, а також номер належного відповідачу платіжного інструменту на який здійснювався переказ обумовлених грошових коштів.

Із договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт отримання кредитних коштів підтверджується наявними доказами у справі та не заперечується сторонами, а презумпцію винуватості боржника і факту виникнення між ними спірних зобов`язань не спростовано.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неукладеності кредитного договору на увагу не заслуговують.

Неспроможними з юридичної точки зору для задоволення апеляційної скарги є й аргументи щодо недоведеності позивачем переходу до нього прав вимоги за кредитним договором.

До позову надавалися до укладений між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції" договір факторингу №26/07/2024 від 26 липня 2024 року, витяг до реєстру боржників до договору факторингу, акт прийому-передачі реєстру боржників.

Отже, наявні в матеріалах справи докази підтверджують належне набуття позивачем права вимоги до відповідача і сумнівів щодо цього зазначені копії документів не викликають.

Також відхиляються покликання позичальника на те, що він обумовив з первинним кредитором погашення боргу шляхом сплати 23 090,01 гривень.

Згідно з цивільним законодавством зміна умов укладеного в письмовій формі договору (зокрема щодо розміру заборгованості, порядку її погашення або прощення частини боргу) вимагала дотримання такої ж письмової форми.

Об`єктивних та переконливих письмових доказів існування зазначеної домовленості з первинним кредитором боржник не надав. Крім того, факт вчинення такого правочину або зміна умов договору не можуть доводитися показаннями свідків.

Проте колегія суддів не може погодитися з правомірністю нарахування договірної заборгованості за відсотками в розмірі 80 859,17 гривень первинним кредитором та 30 763,78 гривень позивачем.

Так, на переконання апеляційного суду, нарахування відсотків з початковою ставкою в розмірі 1,6% на день, а згодом - в розмірі 2% на день є несправедливим у спірних правовідносинах, де позичальник є слабшою стороною, та встановлювалося як міра відповідальності за неповернення кредитних коштів і нездійснення певних дій, а тому не підлягала застосуванню.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак нарахування відсотків за кредитом спочатку за однією ставкою, а згодом за іншою істотно ускладнює для пересічного споживача розуміння реальних умов користування кредитом. Очевидно, що зміст кредитного договору є перенавантаженим спеціальною інформацією, фінансовими формулами тощо, а це об`єктивно позбавило споживача можливості належним чином оцінити фінансові наслідки зміни відсоткових ставок. У таких умовах споживач залишився незахищеним від потенційних зловживань зі сторони кредитора, який має інформаційну та професійну перевагу. З огляду на це обґрунтованим та справедливим є підхід, за яким відсотки повинні нараховуватися за однією стабільною та нижчою ставкою. Такий спосіб розрахунку забезпечує передбачуваність зобов`язання для споживача, унеможливлює приховане збільшення фінансового навантаження та відповідає принципам добросовісності, прозорості та справедливості у сфері споживчого кредитування.

Крім того, згідно з п. 5 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" доповнено ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, згідно з яким тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Оскільки Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, а 2024 рік був високосним (у лютому 29 днів), вказані періоди розподіляються так: перший період за максимальною денною ставкою 2,5% з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (включно); другий період за максимальною ставкою 1,5 % з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (включно). З 20 серпня 2024 року почала діяти базова ставка не більше 1 % на день.

Отже, обчислення заборгованості слід здійснювати, зважаючи на правомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами лише за однією відсотковою ставкою (1,6%) та на вказане положення законодавства.

Тому є обґрунтованим нарахування первинним кредитором заборгованості за процентами з 21 жовтня 2023 року по 19 листопада 2023 року за ставкою 1,6%.

З 19 листопада 2023 року по 21 квітня 2024 року нарахована заборгованість за ставкою 2% на день підлягає перерахунку виходячи зі ставки 1,6% на день, що становитиме 32 702,85 гривень, а з 22 квітня 2024 року по 26 липня 2024 року за законодавчо встановленою максимальною ставкою в розмірі 1,5% на день, що становитиме 27 345,59 гривень.

Тому до стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача належить 79 038,43 гривень, з яких залишок тіла кредиту 18 989,99 гривень; заборгованість за відсотками 60 048,44 гривень (за обліковий період первинного кредитора з 21 жовтня 2023 року по 26 липня 2024 року з урахуванням справляння боржником 23 090,01 гривень).

При цьому колегія суддів бере до уваги і відсутність права в нового кредитора для нарахування процентів на підставі кредитного договору після отримання за ним права вимоги.

Відповідно до п.1.1. договору факторингу за ним позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Лінеура Україна" (клієнта) за плату, а клієнт - відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору.

Між тим, в договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому.

З огляду на відповідні терміни "заборгованість" - це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.

Разом з тим "право вимоги" - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.

Тобто в розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників.

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2025 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованість за кредитним договором №4073154 від 21 жовтня 2023 року в розмірі 79 038 (сімдесят дев`ять тисяч тридцять вісім) гривень 43 копійки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції"; місцезнаходження: вулиця Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ 03045; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків