КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2379/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/4435/24

12 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кисель Анни Сергіївни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Грегуля О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

17 жовтня 2023 року відбулося залиття квартири, що належить їй на праві приватної власності.На час залиття квартири вона тимчасово проживала на території Республіки Польща разом з дитиною. Відвідування та перевірку квартири здійснювали її друзі від яких вона і дізналася про факт залиття.

09 лютого 2024 року вона звернулася із заявою до Голови правління ЖБК «Хімік» для створення комісії з приводу залиття квартири. Станом на 09 лютого 2024 року постійні незначні підтоплення належної їй квартири продовжувалися.

10 лютого 2024 року комісією у складі: голови правління ЖБК «Хімік» Кононенко Т.І., слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , мешканця кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , мешканця кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_2 проведено обстеження квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та складено акт з якого вбачається, що залиття відбулося з квартири АДРЕСА_3 , в якій було неправильно змонтовано сантехнічне обладнання.

Відповідно до листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.03.2024 року № 062/14-2806, за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 єю Гаврилівною.

З метою встановлення вартості завданої їй матеріальної шкоди внаслідок залиттям її квартири вона звернулася до ТОВ «Агенство Експертної Оцінки України» (адреса: м. Київ, пр.-т Академіка Глушкова, 12, літ. Б) з яким було укладено договір №7 від 15.02.2024року.

Згідно звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку в результаті затоплення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить на дату оцінки: 47 472 грн.

На час звернення досуду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири, ремонтно-будівельні роботи в квартирі АДРЕСА_1 не проводилися та реальні збитки у вигляді витрат на відновлювальний ремонт не відшкодовано.

Враховуючи те, що залиття відбулося з квартири АДРЕСА_3 , в якій було неправильно змонтовано сантехнічне обладнання: зливна труба з ванної кімнати до каналізаційної труби, не було замінено міжповерховий перехідник, який пошкодили при демонтажі, яке перебуває у віданні власника квартири, то відповідальність повинна нести власниця цієї квартиривідповідач ОСОБА_2 .

Крім того, внаслідок залиття квартири їй було заподіяно моральну шкоду. Моральні страждання проявилися в негативних психологічних переживаннях, яківиразились у душевному болю та депресії внаслідок пошкодження її майна. На час залиття та до моменту обстеження житла у строк протягом чотирьох місяців відповідач самостійно не вжила будь-яких заходів для припинення систематичного залиття квартири, що розташована на нижньому поверсі.

Зазначала, що її психологічні страждання також пов`язані з необхідністю зміни установлених правил життя та здійснення поїздки з Республіки Польща до м. Києва для усунення наслідків залиття. Необхідність поїздки відірвала її від роботи за кордоном та вона змушена була шукати доглядальника для дитини, яка навчається за кордоном і самостійно не може обійтися без стороннього догляду.

Душевних стражданьїй також завдає той факт, що відповідачка, розуміючи наслідки залиття квартири та їх масштаби, жодним чином не намагаються їх виправити, не принесла свої вибачення у зв`язку з спричиненням матеріальної та моральної шкоди. Відповідачка самоусунулася від вирішення вказаної ситуації, що тягне за собою необхідність нераціонального використання нею свого часу на юридичні засоби поновлення порушених прав.

Через брак коштів на відновлення квартира після залиття та необхідність додаткових фінансових вкладень для відновлення квартири до стану, який був до залиття, викликає у неї тривогу, розчарування та стрес.

Отже, враховуючи немайнові втрати, що спричинила їй відповідачка, у тому числі, своїм небажанням виправити наслідки залиття, з неї необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 47742 грн - майнової шкоди,20000 грн - моральної шкоди, 5000 грн - оплати вартості оцінки і збитків, а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування майнової та моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення судупершої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кисель Анна Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ч. 1 ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення від 04.08.2025 року, не було враховано висновки Верховного Суду щодо тлумачення ст. 1166 ЦК України. Зокрема, не було враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 569/744/16-ц; від 13.11.2019 року у справі № 757/31418/15-ц; від 05.06.2019 року у справі № 61/8496/15-ц; у від 12.06.2019 року у справі № 569/744/16-ц; від 11.12.2018 року у справі №759/4781/16-ц; від 11.09.2019 року у справі № 203/2378/14-ц; від 28.08.2019 року у справі № 638/20603/16; від 22.07.2019 року у справі № 909/374/18.

Неправильне застосування норм матеріального права, на думку сторони позивача, полягає у тому, що рішення суду від 04.08.2025 року фактично грунтується на тому, що позовні вимоги по відношенню до сторони відповідача є недоведеними.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що за змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України, у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто, позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач, отже, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відсутність вини відповідача не спростована та не доведена належними та допустимими доказами.

Більше того, в період з 17.10.2023 року по 10.02.2024 року відповідачем проводились ремонтні роботи по заміні трубопроводу каналізації (зокрема, замінено чавунні труби на пластикові). Ремонтні роботи проведено неякісно, із порушенням вимог Державних будівельних норм, що призвело до накопичення вологи.

Акт від 10.02.2024 року містить конкретну інформацію щодо того, з якого саме приміщення відбулось залиття. Наведене приміщення (квартира) належить відповідачці на праві приватної власності.

Сам факт затоплення належної позивачці квартири стороною відповідача не заперечується.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що висновок експерта від 11.04.2025 року виключно з «вірогідністю» констатує причину залиття квартири, належної на праві приватної власності позивачці.

Також висновок експерта від 11.04.2025 року містить суперечливі висновки в частині причини залиття квартири позивача.

До того ж, у відповідь на адвокатський запит від 03.06.2024 року представником позивача було отримано лист, в якому ЖБК «Хімік» повідомив, що «сантехнічне обладнання, яке розташоване у ванній кімнаті кв. АДРЕСА_3 , не відноситься до зони відповідальності ЖБК «Хімік».

На переконання сторони позивача, вказані обставини свідчать про те, що саме відповідачка ОСОБА_2 є особою, наяку чинним законодавством України покладено обов`язок відшкодувати завдану позивачці шкоду.

Щодо судових витрат на стадії апеляційного провадження сторона позивача зазначає, що на момент звернення до суду з апеляційною скаргою позивач очікує понести судові витрати, пов`язані з правничою допомогою Адвокатського об?єднання на стадії апеляційного провадження, розмір яких становить 15 000,00 грн, витрати, пов`язані із направленням заяв по суті, клопотань, доказів на адресу інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року - без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції було правомірно застосовано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11червня 2020 року у справі № 757/1782/18 про те, щосаме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Сторона відповідача ввважає, що наданий акт від 10 лютого 2024 року про залиття квартири не являється в повній мірі джерелом доказу, який доказує належним чином та в повному обсязі вказані обставини, які доказувались в ході судового процесу.

Акт від 10 лютого 2024 року, який був досліджений при розгляді судової справи в суді першої інстанції, за підписом Голови правління ЖБК «Хімік» Кононенко Т.І., слюсаря - сантехніка ОСОБА_6 , мешканців квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_7 , квартири АДРЕСА_7 - ОСОБА_8 , квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 - надає інформацію, що на час складання цього акта в міжповерховому перехіднику виникла тріщина і його треба замінити у зв`язку з аварійною ситуацією на каналізаційному стояку.

Для усунення наслідків аварійної ситуації по пошкодженню стояка необхідно було зайти в квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачці ОСОБА_1 , та яка відмовила в наданні можливості усунення аварійної ситуації.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій»обслуговуюча організаіря (Виконавець) зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій усунення порушень якості послуг, у терміни, встановлені, цим договором.

В такому разі, відповідальність за залиття квартири в результаті протікання стояка водопостачання покладається на виконавця послуг з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем опалення та водопостачання. Такого ж висновку притримується судова практика (Верховний Суд у справі № 639/101/17 від 07.02.2019).

Відповідно до Висновку експерта № СЕ-1227-1-1383.24 - причиною залиття квартири АДРЕСА_1 була аварійна ситуація на стояку внутрішньобудинкової системи каналізації, зокрема, виникнення тріщини у міжповерховому перехіднику, яка найбільш вірогідно виникла внаслідок понаднормативної експлуатації стояка (55 років замість 40 років), та спричинила зношеність каналізаційних труб і їх фасонних частин.

Позивачка не намагалась спростувати висновки вказаної судової будівельно - технічної експертизи клопотанням перед судом про призначення додаткової та повторної експертизи в порядку ст. 107 ЦПК України, та допиту експерта.

На переконання сторони відповідача, позивачу необхідно було звернутися з позовною заявою до ЖБК «Хімік», як належного відповідача, враховуючи, що згідно акта від 10.02.2024року, який сторона позивача надала як доказ, причиною залиття квартири, була відсутність заміни міжповерхового перехідника,повноваження по якому надані вказаному виконавцю, як обслуговуючій організації.

Тому, заперечення щодо оскаржуваного рішення, викладені в апеляційній скарзі щодо вартості збитків, заподіяних позивачу в результаті затоплення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які становлять 47 472 грн - безпідставні, не підтверджені офіційними оціночними експертними висновками та належними доказами спричинення вказаних збитків відповідачем, та причинно ~ наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими збитками.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кисель Анна Сергіївна повністю підтримала доводи апеляційнох скарги та просила скаргу задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Горват Віктор Антонович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували. Просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи у справі Житлово-будівельного кооперативу «Хімік» в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи кооператив повідомлений у встановленому законом порядку, 14 січня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання голови правління ЖБК «Хімік» Кононенко Т.І. про розгляд справи без участі представника третьої особи. Просить ухвалити рішення на підставі поданих сторонами доказів та згідно норм чинного законодавства.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника ЖБК « Хімік».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників, обговоривши доводи апеляційної скаргита відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 01.09.1995 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа КПКМР «КМБТІ» № 062/14-2806 від 13.03.2024 року відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Сторона позивача вказує, що 17.10.2023 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

17.10.2023 року було складено акт про те, що 17.10.2023 року при огляді квартири АДРЕСА_3 , у звязку з аварійною ситуацією на каналізаційному стояку, зі слів слюсаря ОСОБА_9 , для повної заміни стояка необхідна присутність мешканців нижчої квартири АДРЕСА_1 - власник ОСОБА_1 , так як в міжповерхневому переходніку тріщина і його необхідно замінити. ОСОБА_1 знаходиться у Польщі. Голова правління ОСОБА_10 в присутності мешканців, які нижче підписалися, в телефонній розмові розповіли ОСОБА_1 про ситуацію, яка сталася і що її присутність необхідна щоб виявити всі причини аварії і усунути причину. ОСОБА_1 відмовилася приїхати, сказала, що якщо буде залиття, то вано подасть до суду на мешканців квартири АДРЕСА_3 . На питання голови правління ОСОБА_10 , чи можливо відчинити квартиру родичам, вона відповіла, що кючів від квартири нікому не залишала.

Неможливо підтвердити в якому стані на даний час була квартира АДРЕСА_1 .

Вкаазний акт підписала комісія в особі Голови правління ЖБК «Хімік» ОСОБА_10 , слюсаря - сантехніка ОСОБА_9 , мешканців квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_7 , квартири АДРЕСА_7 - ОСОБА_8 , квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 .

Позивачем не заперечується, що станом на час залиття квартири 17.10.2023 року вона тимчасово проживала на території Республіки Польща разом з дитиною.

10.02.2024 року було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що при огляді вказаної квартири було виявлено: у ванній кімнаті каплі води на стелі біля світильника, а також жовті плями на стелі розміром 0,5 м х 1,5 м; в туалеті виявлено жовто-коричневі плями розміром 0,4 м х 0,6 м. Залиття відбулося з кв. АДРЕСА_3 , в якій було неправильно змонтоване сантехнічне обладнання, зливна труба у ванній кімнаті до каналізаціної труби; не було замінено міжповерхневий перехідник, який пошкодили при демонтажу.

Вказаний акт підписано комісією за підписом Голови правління ЖБК «Хімік» Кононенко Т .1., слюсаря - сантехніка ОСОБА_9 , мешканцем квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 . Вказано, що мешканка квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 відмовилася від підпису.

Сторона відповідача категорично заперечує свою вину в залитті квартири позивача та подала клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для встановлення причин залиття.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2024 року було призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експетній установі Товаристу з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України».

Відповідно до висновку експерта № СЕ-1227-1-1383.24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи в цивільній справі № 754/4435/24, складеного судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем 11.04.2025 року, причиною залиття квартири АДРЕСА_1 була аварійна ситуація на стояку внутрішньобудинкової системи каналізації, зокрема, виникнення тріщини у міжповерховому перехіднику, яка найбільш вірогідно виникла внаслідок понаднормативної експлуатації стояка (55 років замість 40 років) та спричинила зношеність каналізаційних труб і їх фасонних частин. В подальшому некваліфікованими особами були проведені неякісні ремонтні роботи з порушенням будівельних норм та технології їх виконання, внаслідок чого система і далі є негерметичною та потребує проведення капітального ремонту.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях зазначала, що 17.10.2023 року до неї зверталась відповідачка з проханням повідомити де мешканка квартири АДРЕСА_1 , бо відповідачка мала намір міняти каналізаційну трубу. Акт від 17.10.2023 року вона підписала в себе у квартирі і 17.10.2023 року у квартирах позивача і відповідача не була. У її присутності голова правління ЖБК не телефонувала позивачу і з приводу дзвінка в акті вказано неправду.

Свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях зазначала, що 17.10.2023 року до неї прийшла відповідачка та повідомила, що в її вбиральні на каналізаційній трубі з`явились каплі води і вона переживала, щоб не було залиття та шукала мешканку квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка зробила ремонт бо боялась залиття. 17.10.2023 року вона була у квартирі відповідачки і стояк був старий. 23.10.2023 року у квартирі відповідачки замінили трубу (стояк). Акт вона підписала у загальному коридорі. У її присутності голова правління ЖБК не телефонувала позивачці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що беззаперечних доказів, які б вказували, що саме проведені ремонтні роботи у квартирі відповідачки ОСОБА_2 спричинили аварійну ситуація на стояку внутрішньобудинкової системи каналізації, зокрема, виникнення тріщини у міжповерховому перехіднику суду позивачем не надано.

Висновок експерта чітко вказує та дає правові підстави для висновку, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 була аварійна ситуація на стояку внутрішньобудинкової системи каналізації, зокрема, виникнення тріщини у міжповерховому перехіднику.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року відповідає.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі, місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло- та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (стаття 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Крім того, у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» наведено визначення термінів, які у ньому вживаються.

Зокрема, виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку-механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі, комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів, тощо).

Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа- підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно пункту 4 розділу І Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року № 219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2018 року за № 1074/32526, обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року № 219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2018 року за № 1074/32526, визначено, що основними заходами технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем є: визначення технічного стану внутрішньобудинкових систем; усунення дрібних несправностей елементів систем з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв; перевірка готовності внутрішньобудинкових систем до сезонної експлуатації; визначення обсягів та видів ремонтних робіт внутрішньобудинкових систем для врахування під час формування плану проведення робіт з поточного ремонту на наступний рік або уточнення відповідних планів поточного року; поновлення витратних матеріалів, змащення, регулювання, перевірка справності елементів систем тощо.

З урахуванням викладеного, обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання покладено саме на управителя та/або виконавця.

Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із засад цивільного законодавства є добросовісність.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

На підтвердження факту залиття квартири позивачкою надано акт про залиття від 10.02.2024 року про залиття квартири АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що при огляді вказаної квартири було виявлено: у ванній кімнаті каплі води на стелі біля світильника, а також жовті плями на стелі розміром 0,5м х 1,5 м; в туалеті виявлено жовто-коричневі плями розміром 0,4 м х 0,6 м. Залиття відбулося з кв. АДРЕСА_3 , в якій було неправильно змонтоване сантехнічне обладнання, зливна труба у ванній кімнаті до каналізаціної труби; не було замінено міжповерхневий перехідник, який пошкодили при демонтажу.

Вказаний акт складений комісієюза підписом Голови правління ЖБК «Хімік» Кононенко Т .1., слюсаря - сантехніка ОСОБА_9 , мешканців квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_7 , квартири АДРЕСА_7 - ОСОБА_12 , квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 .

З даного акту вбачається, що комісією 10.02.2024 року було оглянуто квартиру АДРЕСА_1 на предмет залиття. Інформації про те, що комісією було проведено також і огляд квартири АДРЕСА_3 , вказаний акт не містить. При цьому, в акті зазначено, що залиття відбулося з квартири АДРЕСА_3 , в якій було неправильно змонтоване сантехнічне обладнання, зливна труба у ванній кімнаті до каналізаціної труби; не було замінено міжповерхневий перехідник, який пошкодили при демонтажу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2024 призначено у справі № 754/4435/24 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити визначеній відповідачем експертній установі товариству з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України», на вирішення експертів поставлено питання «Що стало причиною залиття квартири АДРЕСА_1 ».

Вказана ухвала суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-1227-1-1383.24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи в цивільній справі № 754/4435/24, складеного 11.04.2025 року судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем, причиною залиття квартири АДРЕСА_1 була аварійна ситуація на стояку внутрішньобудинкової системи каналізації, зокрема, виникнення тріщини у міжповерховому перехіднику, яка найбільш вірогідно виникла внаслідок понаднормативної експлуатації стояка (55 років замість 40 років) та спричинила зношеність каналізаційних труб і їх фасонних частин. В подальшому некваліфікованими особами були проведені неякісні ремонтні роботи з порушенням будівельних норм та технології їх виконання, внаслідок чого система і далі є негерметичною та потребує проведення капітального ремонту.

Після ознайомлення із результатами цієї експертизи позивачка не надала суду рецензії на вказаний висновок та не подавала клопотань про призначення судом повторної експертизи.

Суд першої інстанціїнадав висновку експерта № СЕ-1227-1-1383.24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи в цивільній справі № 754/4435/24, складеному 11.04.2025 року судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем, оцінку окремо та у системному зв`язку із іншими доказами, наявними в матеріалах справи, встановив, що висновок експерта їм не суперечить та дійшов обґрунтованоговисновку про те, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 була аварійна ситуація на стояку внутрішньобудинкової системи каналізації, зокрема, виникнення тріщини у міжповерховому перехіднику. Відповідальність за внутрішньобудинкові системи каналізації Законом покладається на управителя будинку.

Факт виникнення аварійної ситуації на каналізаційному стояку та наявність тріщини в міжповерховому переходнику був зафіксований в акті від 17.10.2023 року, тобто, до проведення ремонтних робіт в квартирі відповідачки. Огляд квартири позивачки після залиття, яке сталося 17.10.2023 року, не проводився, так як власником цієї квартири ОСОБА_1 не було надано комісії доступу до неї через перебування її за межами України, тобто, об`єми залиття станом на 17.10.2023 року встановлені не були. Огляд квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачці, було вперше здійснено 10.02.2024 року після надання власником доступу до неї. З огляду на те, що об`єми залиття квартири позивачки станом на день залиття 17.10.2023 року встановлені не були, то доводи позивачки про те, що залиття її квартири після 17.10.2023 року продовжувались до 10.02.2024 року, є припущеннями.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиття квартири, оскільки позивачем не доведено факт завдання їй матеріальної шкоди саме відповідачкою.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Звертаючись до суду, позивачка зазначала, що протиправні дії відповідачки щодо залиття її квартири завдали їй душевного болю та спричинили депресію внаслідок пошкодження майна.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачка просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, яка виразилась в душевних стражданнях з причини протиправних дій відповідачки.

Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи та, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заявлені позивачем факти настання моральних страждань внаслідок протиправних дій відповідачки.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Хімік» про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що акт від 10.02.2024 року містить конкретну інформацію про те, з якого саме приміщення відбулось залиття, наведене приміщення (квартира АДРЕСА_3 ) належить відповідачці на праві приватної власності, а тому вина відповідачки у залиття її квартири є доведеною належним доказом та неспростована відповідачкою, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом № 76 від 17.05.2005 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток № 4).

За змістом додатку № 4 Правил, який визначає форму акту про залиття, в такому акті зазначається наслідки та причини залиття квартири, висновки комісії, з актом ознайомлюються мешканці квартир, вказаний акт затверджується начальником ЖКП.

Зі змісту акту від 10.02.2024 року неможливо встановити, яким чином комісія встановила, що причиною залиття квартири стало саме неправильно змонтоване сантехнічне обладнання, а саме - неправильно приєднана зливна труба у ванній кімнаті до каналізаціної труби в приміщенні квартири відповідача, при чому саме в тій частині, що належить до зони відповідальності відповідача, а не загальнобудинкової мережі водопостачання чи водовідведення.

Отже, в даному випадку, наданий позивачкою акт від 10.02.2024 року, не може бути належним і достовірним доказом у справі, який би підтвердив факт заподіяння позивачці шкоди саме через протиправні дії або бездіяльність відповідачки.

Інших доказів на підтвердження вини відповідачки ОСОБА_2 у заподіянні позивачці майнової шкоди суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що висновок експерта від 11.04.2025 року виключно з «вірогідністю» констатує причину залиття квартири, належної на праві приватної власності позивачці, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Як зазначалося вище, після ознайомленняз висновком експерта № СЕ-1227-1-1383.24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи в цивільній справі № 754/4435/24, складеного 11.04.2025 року, позивачка не надала суду першої інстанції рецензії на вказаний висновок та не подавала клопотань про призначення повторої (додаткової) експертизи.

Позивачем в апеляційній скарзі не вказано на чіткі суперечності у висновку судової експертизи та не вказано напорушення при його складенні, які достовірно можуть викликати сумніви в його правильності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Кисель Анною Сергіївною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кисель Анни Сергіївни.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кисель Анни Сергіївни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кисель Анни Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: