Справа № 441/2609/25
Провадження № 2/466/1339/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Зими І.Є.

секретаря с/з Васинчик М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

09 грудня 2025 року, ТзОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №22.02.2025-100001727 від 22.02.2025 у розмірі 29200.00 грн., та судовий збір. Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 10.12.2025 року справу передано до Шевченківського районного суду м. Львова за підсудністю.

В обґрунтування позову представник ТзОВ зазначає, що 22 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 22.02.2025-100001727. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн строком на 217 днів. Кредит було надано шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язувався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені умовами договору. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі.

Водночас ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 29 200 грн, яка складається з: 10 000 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 12 400 грн.- заборгованість за процентами, 1 800 грн.- комісія, 5 000 - неустойка.

Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та наявністю простроченої заборгованості Банк набув право вимагати повернення всієї суми заборгованості, у тому числі основної суми кредиту, нарахованих процентів комісії та неустойки.

З огляду на викладене ТОВ «Споживчий центр» просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 02.01.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою ним було подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Окрім того, 04.02.2026 року, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами у заявленому розмірі.

Вказав, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, має посвідчення учасника бойових дій, військовий квиток та довідку про проходження військової служби.

Відповідно до положень частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці звільняються від сплати процентів, штрафів та пені за кредитними зобов`язаннями у період особливого періоду.

Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині нарахування процентів, комісії та неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22.02.2025-100001727, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн строком на 217 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному умовами договору.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено шляхом приєднання відповідача до запропонованих кредитодавцем умов, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вимог чинного законодавства України прирівнюється до власноручного підпису та свідчить про волевиявлення сторін на укладення договору.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі, що підтверджується матеріалами справи. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного та повного погашення кредиту і сплати передбачених договором платежів належним чином не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості відповідача становить 29 200 грн, що складається з: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 400 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 800 грн - комісія; 5 000 грн - неустойка.

Разом з тим судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується наданими до суду доказами, зокрема військовим квитком, посвідченням учасника бойових дій та довідкою про проходження військової служби.

Оцінюючи правові наслідки зазначених обставин, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а також військовозобов`язаним та резервістам з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, не нараховуються та не сплачуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом.

Зазначена норма є спеціальною нормою матеріального права, спрямованою на забезпечення соціального та правового захисту осіб, які проходять військову службу в умовах особливого періоду та виконують конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України. Така норма має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню судами незалежно від умов кредитного договору.

Суд звертає увагу, що дія вказаної норми не ставиться в залежність від волевиявлення кредитора, а також не потребує внесення змін до договору або укладення додаткових угод. Нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій у період проходження військової служби суперечить прямій забороні, встановленій законом, і не може вважатися правомірним.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїй практиці зазначає, що положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними та підлягають застосуванню незалежно від умов кредитного договору, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій у період проходження військової служби є неправомірним.

При цьому суд зазначає, що звільнення від нарахування процентів та штрафних санкцій не означає звільнення від обов`язку повернення основної суми боргу (тіла кредиту). Обов`язок повернути отримані кредитні кошти зберігається за відповідачем як за позичальником, що узгоджується з положеннями статей 526, 629 та 1054 Цивільного кодексу України.

Таким чином суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом, комісія та неустойка, нараховані відповідачу у період проходження ним військової служби, є такими, що нараховані з порушенням вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не підлягають стягненню.

Крім того суд враховує, що спірні правовідносини є правовідносинами у сфері споживчого кредитування, а отже до них підлягають застосуванню також положення Закону України «Про споживче кредитування», зокрема щодо недопущення надмірного фінансового навантаження на споживача та забезпечення балансу прав та інтересів сторін.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню: у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту як обґрунтовані та підтверджені належними доказами; у частині стягнення процентів, комісії та неустойки у задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також учасники бойових дій.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як військовослужбовець та учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у даній справі.

Водночас, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі звільнення сторони від сплати судового збору судовий збір стягується з іншої сторони або компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 526, 610, 629, 1054 ЦК України, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про судовий збір», суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 22.02.2025-100001727 від 22 лютого 2025 року в частині основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 10 000 грн (десять тисяч гривень). В решті вимог відмовити.

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 2 422,40 грн. ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня виготовлення повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони в справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя І. Є. Зима