Провадження № 2-о/243/4/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Сергій Вікторович, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Сергій Вікторович, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноуральськ Челябінської області Російської Федерації, у віці 46 років, помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною смерті став загострений панкреатит. Померлий є сином заявника, ОСОБА_1 .

Документами, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 на території Російської федерації, є довідка про причину смерті №С-00882 від 17.08.2023 р., а також свідоцтво про смерть від 17.08.2023 року НОМЕР_1 , видане Відділом РАДЦ адміністрації Южноуральського міського округу Челябінської області, актовий запис №5, що є місцевими органами реєстрації Російської Федерації.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на території Російської Федерації м. Южноуральськ, заявник зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті видано органами Російської Федерації.

Враховуючи викладене, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Слов`янськ Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Южноуральськ Челябінської області Російської Федерації.

Заявник, ОСОБА_1 та її представник адвокат Лещенко С.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, від останньої надійшов відзив на заяву, з якого вбачається, що відділ державної реєстрації просить відмовити у задоволенні вимог, у зв`язку з тим, що повторна реєстрації факту смерті особи на території України не проводиться, оскільки в силу положень Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2, свідоцтво, видане на території іноземної держави, за умов його засвідчення апостилем, буде дійсне й на території України.

Водночас, судом встановлено, що найменування заінтересованої особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було змінено на Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2417132.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець міста Слов`янськ Донецької області, Україна, про що свідчить копія його свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 .

Заявниця по справі, ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , що також підтверджується вищевказаним свідоцтвом про народження.

Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Южноуральськ, Челябінська область, російська федерація, підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 17 серпня 2023 року, відділом ДРАЦС адміністрації Южноуральського міського округу Челябінської області.

Разом з тим, з вказаного вище свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_2 був громадянином російської федерації.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У статті 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (стаття 319 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23, на яку посилається заявник, а також вказано, зокрема, що у справі склалася така правова ситуація, за якої батьки дитини - громадяни України позбавлені юридичної можливості засвідчити в Україні факт народження дитини в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від них - окупації міста їх проживання (м. Вовчанська) та вимушених пологів у м. Білгороді рф, де видано свідоцтво про народження дитини російського зразка, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав. Особисті немайнові та майнові права малолітнього ОСОБА_4 перебувають у стані правової невизначеності, фактично дитина не має громадянства та позбавлена прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Проте із поданої до суду заяви про встановлення факту смерті вбачається, що вона не містить зазначення мети, у зв`язку з якою ОСОБА_1 як мати ОСОБА_2 просить встановити факт його смерті, до заяви не додано жодних доказів неможливості реалізації прав, свобод та/або інтересів заявника або створення умов для їх здійснення чи підтвердження. Внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України не є метою встановлення факту смерті особи, а механізмом реалізації відповідного судового рішення, ОСОБА_1 не зазначала, що вона є особою, яка має право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , наявність інших його спадкоємців, на мету оформлення спадкових прав, відповідних доказів матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи викладене, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення саме фактів, що мають юридичне значення, тобто які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів заявника або створення умов їх здійснення чи підтвердження. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. Таку мету заявник повинен зазначити та підтвердити доказами викладені в заяві обставини. Це має важливе значення для вирішення судами таких справи, від мети встановлення відповідного факту залежить вирішення питань чи віднесене його вирішення до юрисдикції суду, суб`єктного складу учасників, чи не пов`язується встановлення факту з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні заяви про встановлення факту смерті за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 5-8, 10-13, п. 8 ст. 315, ст. 316-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лещенко Сергій Вікторович, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті - відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення складений 03 березня 2026 року.

Суддя О.О. Соловйова