ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/305/25Головуючий у 1-й інстанції Чапаєва Р.В.
Провадження № 22-ц/817/180/26 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №951/305/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ващук Ярослав Сергійович, на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року, ухваленого суддею Чапаєвим Р.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 103 000 грн, з яких 20 600 грн заборгованість за основним боргом, 82 400 грн заборгованість за відсотками.

Свої вимоги представник позивача Корнійчук Д.Д. обґрунтовує тим, що 05.02.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір - договір про відкриття кредитної лінії № 1344-1081 продукту «НА ВСЕ».

Відповідно до приписів статті 639 Цивільного кодексу України та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» відповідачу ОСОБА_1 як позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор С4624, для підписання кредитного договору № 1344-1081 від 05.02.2024, та одноразовий ідентифікатор А4624 для підтвердження ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ», котрі затверджені наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №01-П від 04.01.2024 та «Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».

Згідно з умовами кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 20 600 грн 00 коп.; строк кредитування - 300 днів; базовий період 14 днів; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день.

Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 2580 від 15.03.2017 про надання послуг в системі LiqPay) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 2580 від 15.03.2017 на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти, проте не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

В подальшому відповідач всупереч умовам кредитного договору статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», положенням статей 525, 526, 530, 536, 610 та 612 Цивільного кодексу України порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору.

Станом на 04.04.2025 розмір грошових вимог позивача до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, становлять:115 524 грн 80 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 600 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 91 834 грн 80 коп., прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 3090 грн.

Разом з тим, представник позивача повідомляє, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 12 524 грн 80 коп., за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 103 000 гривень.

Враховуючи вказане, позивач просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 20 600 грн 00 коп; прострочену заборгованість за нарахованими процентами 82 400 грн, що разом становить 103 000 грн 00 коп.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 07.08.2025 позов товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість в розмірі 101 928 (сто одна тисяча дев`ятсот двадцять вісім) гривень 80 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) гривень 21 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ващук Ярослав Сергійович, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року у справі №951/305/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що матеріали цивільної справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора. Також у справі відсутні докази реєстрації саме ОСОБА_1 у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та факту надання позивачу реквізитів банківського рахунку відповідачем, що має наслідком відсутності підстав до задоволення позову. Крім того, належних доказів, які б підтверджували надання коштів відповідачу, позивачем також не надано.

Суд першої інстанції у рішенні вказує, що відповідно до змісту довідки - інформації за укладеним договором, ОСОБА_1 надана фінансова послуга, а саме видано кредит, і станом на 04.04.2025 щодо виданого кредиту № 1344-1081 від 05.02.2024 загальна заборгованість склала 115 524 грн 80 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 600 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 91 834 грн 80 коп., прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 3090 грн.

Представник заявника вважає, що даний доказ не є належним доказом, який підтверджує факт здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу, оскільки надана суду довідка є документом, що складений самим позивачем та по суті нічим не відрізняється від ствердження позивача про отримання кредиту відповідачем, що викладене в позовній заяві. Тому, як самі твердження позивача про отримання кредиту, так і інформація зазначена ним в його довідці має бути доведена на загальних підставах шляхом надання суду належних та допустимих доказів.

Представник заявника звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, зокрема виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) позичальника, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, складений самим позивачем не може слугувати належним доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, оскільки не підтверджує здійснення фінансових операцій.

Відтак не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений в розрахунку є правильними.

Окрім цього, вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо інформації, кому саме належить картковий рахунок НОМЕР_1 та чи належить він взагалі відповідачу та відсутні будь-які докази щодо руху коштів по даному картковому рахунку та чи взагалі дані кошти знімались і ким із вище вказаного карткового рахунку.

Щодо розміру заявлених до стягнення із відповідача процентів, зазначених у оскаржуваному рішенні, а саме: 81 328, 80 грн, що перевищує тіло кредиту, який складає 20 600, 00 грн в чотири рази, заявник вважає несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача процентів.

Від представника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Мосійчук А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Козівського районного суду від 07 серпня 2025 року у справі № 951/305/25 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що кредитний договір №1344-1081 від 05.02.2024 у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор C4624, для підписання кредитного договору № №1344-1081 від 05.02.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1344-1081 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які є невід`ємною частиною договору.

Також вказане підтверджується, наданим позивачем моніторингом дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 , який відображає послідовність всіх дій споживача та кредитодавця в хронологічному порядку, починаючи з моменту входу ОСОБА_1 на сайт кредитодавця, продовжуючи до входу в особистий кабінет, створення заявки, надсилання смс про схвалення заявки, надсилання емейлу про схвалення заявки, розміщення оферти в особовому кабінеті Клієнта, підтвердження ознайомлення з офертою відповідача відправлення смс з одноразовим ідентифікатором для підписання, отримання повідомлення про прийняття(акцепт), введення одноразового ідентифікатора Мищишин Світланою Михайлівною та до моменту повідомлення про укладання договору та надання послуги, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку зазначену відповідачем. Також, зазначають, що у розділі 12 «Реквізити Сторін» кредитного договору №1344-1081 від 05.02.2024 вказано, що договір засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Відповідно до протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вбачається, що вищевказаний договір підписаний електронною печаткою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», також зазначено час та дату підпису, а саме 19:42:05 05.02.2024.

Звертають увагу суду, що час та дата підпису договору у протоколі співпадає з часом та датою зазначеної у договорі. У зв`язку з вищенаведеним, відповідач підписав кредитний договір №1344-1081 від 05.02.2024 відповідно до розділу 12 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором C4624, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.

Щодо підтвердження особи відповідача при укладенні кредитного договору та ідентифікації ОСОБА_1 , то вказують що без введення позичальником логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно позичальнику, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позичальника з метою укладення договору є неможливим. Враховуючи викладене, відповідачем було передано позивачу персональні дані, що містяться в кредитному договорі (паспортні дані, ідентифікаційний код, місце реєстрації), як належної ідентифікації ОСОБА_1 з метою укладення договору. З огляду на зазначене, відповідач, з метою отримання послуг з онлайн кредитування, вирішив скористатись ідентифікацією особи через Bank ID.

Щодо підтвердження факту перерахування грошових коштів відповідачу, то позивачем на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 та довідка про перерахування суми кредиту № 1344-1081 від 05.02.2024. Звертають увагу суду, що позивач через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 20 600,00 грн на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Також зазначають, що оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, то платіжні реквізити відповідач зазначала самостійно в системі, у позивача відсутня інформація про належність цього рахунку відповідачу, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно банк-емітент картки.

Звертають увагу суду, що відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, до суду першої інстанції на підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту № 1344-1081 від 05.02.2024 року, а також лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 (містяться в матеріалах справи).

Таким чином, довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту №1344-1081 від 05.02.2024 є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у сумі 20 600,00 грн.

Щодо надання первинних бухгалтерських документів, зокрема виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , то вказують, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ, в тому числі виписку по рахунку ОСОБА_1 є неможливим.

Щодо порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 1344-1081 від 05.02.2024, то вказує, що відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 26 000,00 грн; строк кредитування, - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день;

Також, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), підписаний відповідачем ОСОБА_1 05.02.2024 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зі змісту якого вбачається, що стандартна ставка - 1,5% в день; знижена ставка - 1,2% в день. Також зазначено тип процентної ставки - фіксована. Строк кредитування - 300 днів. Базовий період - 14 календарних дні. Також у паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування.

Отже, кредитний договір № 1344-1081 від 05.02.2024 разом із правилами надання споживчих кредитів та паспортом споживчого кредиту ( Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.

Вказує, що згідно розрахунку заборгованості за договором №1344-1081 від 05.02.2024 , станом на 04.04.2025 , відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування кредитом, кількості днів користування ставкою 1,20%, кількості днів користування ставкою 1,50%, основного боргу, залишку відсотків, залишку комісій, залишку штрафів. Також вищезазначений розрахунок містить таблицю з наступними графами: «№», «Дата», «Ставка %», «Нараховано відсотків», «Нараховано відсотків ст. 625 ЦК», «Нараховано штрафів», «Нараховано комісій», «Основний борг», «Залишок нарахованих, непогашених відсотків», «Залишок нарахованих, не погашенних відсотків ст.625ЦК», «Залишок комісій», «Залишок штрафів», «Сума платежу», «Докредитування»,«Коригування кредиту».

Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що:

з 05.02.2024 року по 18.02.2024 (включно) нараховувалась зниженаставка 1,2 %, відповідно п.10.2. кредитного договору, за кожен день користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

- з 19.02.2024 року по 30.11.2024 (включно) було застосовано стандартну процентну ставку 1,5 % у зв`язку із простроченою заборгованістю.

Отже, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким та зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих, не погашених відсотків відповідачем.

Звертають також увагу суду, що після закінчення строку кредитування, а саме після 01.12.2024 нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості.

Крім цього, вказують, що згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», вбачається, що товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а нарахування відсотків відбувалось у відповідності до умов Договору та строку кредитування.

Отже, позивач законно нарахував проценти за користування кредитом (згідно п. 4.6. та 10.2. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.9. кредитного договору.

На підставі зазначеного, вважають, що умови спірного кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім цього, згідно з Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».Так, у п.17 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %».

Виходячи з цієї норми, законодавчо встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

- протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно);

- протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно);

і лише з 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%.

Зазначають, що оскільки договір було укладено 05.02.2024, тобто у період (з 24.12.2023 по 22.04.2024 ) коли денна процентна ставка не могла перевищувати 2,50%, кредитодацем встановлено правильно денну проценту ставку згідно чинного законодавства у розмірі 1,388 %, що не перевищує законодавчих обмежень, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50% в період (з 24.12.2023 по 22.04.2024).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року по справі № 951/305/25 про стягнення кредитної заборгованості прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Мосійчук А.І. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ващук Я.С. у судове засідання, також не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05.02.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, уклали договір про відкриття кредитної лінії № 1344-1081 /а.с. 10-17/.

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», затверджених наказом № 96-П від 26.12.2023 та розміщених на їх сайті.

Вказаний кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.

Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - С4624 для підписання кредитного договору №1344-1081 від 05.02.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами, та інших супутніх документів, яким були підписані кредитний договір №1344-1081 від 05.02.2024 та паспорт споживчого кредитування.

Відповідно до підпункту 2.2. Договору про відкриття кредитної лінії № 1344-1081 кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.

Загальний розмір кредиту: 20 600,00 гривень. Дата надання/видачі Кредиту: 05.02.2024 (п. 4.1. Договору).

Підпунктом 4.2. Договору визначено спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівково переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього Договору та надіслання позичальнику примірнику Договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні Кредиту.

Відповідно до підпункту 4.3. Договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом фіксована. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою. Надана клієнту в межах програм лояльності Знижена ставка діє і залишається незмінною протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання позичальником умов, за яких позичальнику надається можливість сплати процентів за зниженою процентною ставкою відповідно до положень, передбачених п.10.2 цього Договору. Тип комісії - одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту якщо п. 4.7. цього Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту).

Згідно із підпунктом 4.4. Договору визначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.

Із підпункту 4.5. Договору вбачається, що сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів за Договором за зниженою ставкою (який є Додатком 3 до цього Договору) дати, які є останніми днями відповідних Базових періодів. Отримані кредитодавцем від позичальника грошові кошти зараховуються в якості оплати процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту за загальним правилом в останній день кожного базового переводу згідно графіку платежів (який є Додатком 3 до цього договору). У випадку сплати позичальником прострочених процентів за користування кредитом та простроченою комісії за видачу кредиту отримані кредитодавцем від позичальника грошові кошти зараховуються в рахунок оплати вказаної заборгованості в дату їх надходження на банківський рахунок кредитодавця. Позичальник підписанням цього договору підтверджує та розуміє, що після ініціювання позичальником переказу коштів з власного рахунку на рахунок кредитодавця проходить певний час до моменту зарахування сплачених позичальником коштів на рахунок кредитодавця, а також те, що ризики того, що сплачені позичальником кошти можуть надійти на рахунок кредитодавця із затримкою, несе позичальник.

Підпунктом 4.6. Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1.50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).

Згідно п. 10.1. Договору, позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.п. 10.2, 10.3 цього Договору, користується програмами лояльності Кредитодавця та сплачує проценти (відсотки) за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою, яка ставка становить 1,20 % за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

Відповідно до підпункту 4.9. Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 30.11.2024. Строк дії Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається.

Згідно із підпунктом 4.10. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору становить двадцять сім тисяч сто тридцять вісім цілих, чотирнадцять сотих процентів.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування) складає: 106 378,54 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування Кредитом.

Відповідно до п.п. 5.1. вказаного Договору позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю отриманий Кредит у останні дні останніх восьми базових періодів строку кредитування згідно графіку платежів за договором за зниженою ставкою шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах. Кредит вважається повернутим Кредитодавцю з моменту зарахування суми грошових коштів у повному розмірі виданого Кредиту на банківський рахунок Кредитодавця.

У підпункті 11.1. Договору зазначено, що цей договір та Правила разом складають єдиний Договір та визначають усі істотні умови Договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на вебсайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Як вбачається із листа АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 10.12.2024 щодо видачі кредиту № 1344-1081 від 05.02.2024, видача коштів за кредитним договором ОСОБА_1 здійснювалася за допомогою системи LiqPay АТ «ПРИВАТБАНК» на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 20 600 грн 00 коп. /а.с.31-33, 34/.

Перед укладенням договору про відкриття кредитної лінії відповідачем 05.02.2024 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А4624 було підписано «Паспорт споживчого кредиту Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит», і вказаний документ містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Також позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4624 було підписано договір про відкриття кредитної лінії № 1344-1081 продукту «НА ВСЕ». Підписавши вказані документи, відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, керуючись обраними нею умовами кредитування.

Позивачем надано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за Договором № 1344-1081 (Графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України, де зазначено, що чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період, грн.: з 05.02.2024 строком на 300 днів становить 20 600 грн 00 коп., проценти за користування кредитом за період становлять 66 150 грн 64 коп. Вказана Таблиця також підписана ОСОБА_1 шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4624.

Відповідно до змісту довідки - інформації за укладеним договором, ОСОБА_1 надана фінансова послуга, а саме видано кредит, і станом на 04.04.2025 щодо виданого кредиту № 1344-1081 від 05.02.2024 загальна заборгованість склала 115 524 грн 80 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 600 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 91 834 грн 80 коп., прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 3090 грн /а.с.35-37/.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 101 928,8 грн, яка складається з 20 600,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 81 328,8 грн заборгованості по процентам.

Суд виснував, оскільки договір між сторонами укладено 05.02.2024, тобто після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тому положення Закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у наступному порядку: за період з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року застосовується одноденна процентна ставка 2.5%, за період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року застосовується денна процентна ставка 1.5%, а за період з 21.08.2024 року по 30.11.2024 року застосовується денна процентна ставка 1%.

Відтак, вважав, що заборгованість за відсотками за кредитним договором № 1344-1081 від 05.02.2024 за період з 05.02.2024 по 30.11.2024 не могла перевищувати 81 328,80 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону «Про електронну комерцію» (далі Закону) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Щодо факту укладення кредитного договору, його підписання та отримання кредитних коштів.

Матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції належним чином встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1344-1081 від 05.02.2024 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, реєстраційної номер облікової картки платника податків, місця проживання, електронної пошти, рахунку позичальника, а також інформація щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовим ідентифікатором C4624, який відповідно до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір про відкриття кредитної лінії (а.с.10-17).

Відповідачем під час укладення кредитного договору №1344-1081 від 05.02.2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи Bank ID Національного банку. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, а саме прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, фінансовий номера телефону, зареєстроване місце проживання, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивачем надано моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 , який відображає послідовність всіх дій споживача та кредитодавця, а саме 05.02.24 о 19:26 вхід ОСОБА_1 на сайт кредитодавця, 19:26:10 ідентифікація в інформаційно-телекомунікаційній системі та вхід в особистий кабінет, 19:26:14 створення заявки, 19:39:54 надсилання товариством смс про схвалення заявки на номер телефону НОМЕР_2 , надсилання товариством емейлу про схвалення заявки на електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміщення договору (оферти) в особовому кабінеті Клієнта, 19:41:11 підтвердження відповідача ознайомлення з офертою обрання опції "Приймаю", відправлення товариством смс з одноразовим ідентифікатором для підписання на номер телефону НОМЕР_2 , 19:42:05 у особистому кабінеті клієнта сформоване електронне повідомлення про прийняття (акцепт), 19:42:05 введення одноразового ідентифікатора та підписання одноразовим індентифікатором про прийняття пропозиції (акцепт) ОСОБА_1 , 19:42:05 повідомлення про укладання договору, 19:42:07 надання послуги, шляхом перерахуванням коштів та 19:42:07 відправка в емейл примірника договору відповідачу.

Отже, заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не спростувала, це відповідними засобами доказування.

При цьому, доказів про те, що персональні дані відповідачки, зокрема, РНОКПП, дані паспорта громадянина України, місце проживання, електронна адреса, номер мобільного телефону, банківський рахунок були використані ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» для укладення кредитного договору від її імені, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

При цьому, згідно із частиною третьою ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та в суді апеляційної інстанції відповідач не заявляла клопотання про витребування у позивача оригіналу електронного доказу.

Відтак посилання представника відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів ідентифікації відповідачів та його підписання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Крім того, не заперечуючи самого факту укладення договору, відповідач у апеляційній скарзі стверджує про відсутність належних та допустимих доказів щодо отримання коштів за кредитним договором та належність їй карткового рахунку, які судом відхиляються, як безпідставні, і спростовуються таким.

Так, із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1344-1081 від 05.02.2024 з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», що підписаний електронним підписом позичальника та якими передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на її банківський рахунок зазначений відповідачем у кредитному договорі.

На підтвердження указаних обставин ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало довідку про перерахування суми кредиту №1344-1081 від 05.02.2024, а також інформацію, викладена у листі АТ КБ «Приватбанк» від 14.04.2025 про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів Liq Pay на підставі договору №2580 від 15.03.2017, якою підтверджується ідентифікація платежу № за договором № 1344-1081 від 05.02.2024 в сумі 20600 грн, здійсненого 05.02.2024 на банківську картку НОМЕР_1 , яка згідно спірного договору належить відповідачу та про яку вона зазначила у ньому, як номер особистого електронного платіжного засобу у розділі 12 договору (а. с.31 - 34).

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі № НОМЕР_1 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідачки в кредитному договорі є неможливим, у зв`язку з чим з боку позивача порушень не відбулося, та з урахуванням вимог Закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.

Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, будучи обізнаною про підписання кредитного договору, графіку погашення кредиту та сплати відсотків, відповідачка не вчиняла дії щодо захисту, на її думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаним договором.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц (провадження № 61-6952св24).

Також відповідачкою не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана нею в договорі, їй не належить.

У такий спосіб відповідачка намагається уникнути належного виконання зобов`язання.

Крім того, з наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором №1344-1081 від 05.02.2024, вбачається надання кредитних коштів клієнту та отримання таких коштів клієнтом (а.с.35-37).

Дані докази в сукупності підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів 05.02.2024 в сумі 2600 грн, оскільки і сума отриманих коштів, і дата їх отримання відповідають умовам кредитного договору №1344-1081 від 05.02.2024, укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок.

Окрім цього, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття, обслуговування рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, тому наданий суду позивачем розрахунок заборгованості, довідку АТ КБ «Приватбанк» від 14.04.2025 про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів Liq Pay, довідку про перерахування суми кредиту №1344-1081 від 05.02.2024, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами заборгованості у справі.

Тому у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору кредитних коштів, що підтверджується наведеними доказами та не спростовано відповідачем, яка будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування відсотків за договором про відкриття кредитної лінії №1344-1081 від 05.02.2024, то слід зазначити таке.

Так, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023.

Указаним Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».

Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17), тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно, денна процентна ставка має бути не більше 2,5% на день, з 23.04.2024 по 20.08.2024 - не більше 1,5% на день, з 21.08.2024 і надалі не більше 1% на день.

Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» частиною 2 розділу 2 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, що договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 про відкриття кредитної лінії №1344-1081 був укладений 05.02.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений Законом України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 2, 5 %, 1,5% та 1% .

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.35-37) вбачається, що заборгованість відповідача за процентами в період з 05.02.2024 по 18.02.2024 нараховувалась за відсотковою ставкою 1,20%, що не суперечить вимогам вищезазначених норм законодавства та становить 3460,80 грн та за період із 19.02.2024 по 20.08.2024 - у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом, що не суперечить вимогам вищезазначених норм законодавства та становить 56 856,00 грн .

Разом з тим, за період із 21.08.2024 по 30.11.2024 - у розмірі 1,5 % за кожен день користування кредитом, тоді як максимальний розмір не міг перевищувати 1 %, тому за вказаний період із 21.08.2024 по 06.12.2024 (102 дні), зважаючи на максимальну процентну ставку 1 %, відсотки за вказаний період не могли перевищувати 21 012 (206 * 102) грн.

Відтак заборгованість за відсотками за вказаний період становить 81 328,80 грн (56 856,00 +21 012,00+3460,80).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 600 грн та відсотками у розмірі 81 328,8 грн, разом - 101 928,80 грн, підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, розрахунок заборгованості по відсотках, здійснений судом першої інстанції із застосуванням вказаних обмежень, відповідає вимогам закону та умовам договору.

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові у справі №461/6248/21 від 31 травня 2023 року суд зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі вказаної доктрини знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Тож, доводи заявниці в апеляційній скарзі щодо не отримання кредитних коштів та водночас щодо не правомірного стягнення із відповідача процентів, зазначених у оскаржуваному рішенні, а саме: 81 328, 80 грн, що перевищує тіло кредиту, який складає 20 600, 00 грн в чотири рази, заявник вважає несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим просить судове рішення змінити в частині стягнення з відповідача процентів, колегія суддів розцінює як суперечливу поведінку.

Крім того, колегія суддів звертає увагує, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування».

Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів вважає, що норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ващук Ярослав Сергійович, слід залишити без задоволення, рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 , в межах понесених нею сум.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ващук Ярослав Сергійович - залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2025 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 03 березня 2026 року.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома