Справа № 462/1270/26
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

04 березня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., розглянувши матеріали заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

представниця заявника Давид О. В. звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просить суд видати судовий наказ про стягнення з боржниці заборгованості за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) у розмірі 7 393,31 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 404,26 грн., 3% річних у розмірі 137,62 грн. та 332,80 грн. сплаченого судового збору.

Перевіривши письмову заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, а також дослідивши відповідь на запит суду щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання фізичної особи боржника, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з таких підстав.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є судовим рішенням та одночасно виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути вказано повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

У поданій заяві боржником зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 яка є власницею нерухомого майна та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, стягувачем у прохальній частині зазначено боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Таким чином, вбачається розбіжність у зазначені боржника, оскільки стягувачем у заяві про видачу судового наказу зазначено анкетні дані двох різних людей, що позбавляє суд можливості, за наявності вказаних розбіжностей, однозначно ідентифікувати боржника.

Вказана розбіжність не може бути усунута судом, оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги і саме заявник визначає боржника, тобто особу, до якої заявлено відповідну вимогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу.

За таких обставин, на підставі викладеного, оскільки заявником у заяві про видачу судового наказу, всупереч п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у якості боржника зазначено двох різних боржників, вказана заява не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, а отже у видачі судового наказу слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

При цьому, необхідно роз`яснити стягувачу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а також не позбавляє можливості стягувача звернутись із вказаними вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 161-167, 258, 260, 353, 354 ЦПК України,-

постановив:

у видачі судового наказу за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Постигач О. Б.