Справа № 603/12/26
Провадження №2/603/75/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до Монастириської міської ради, у якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що його бабі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності с. с. «Україна» Комарівської сільської ради згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0152813. Замість вказаного сертифіката 19.11.2002 року ОСОБА_3 видано державний акт серії Р1 № 678381 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,01 га, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,72 га та 0,29 га з кадастровими номерами :01:001:0330 і :01:001:0608. Зазначену спадщину прийняла її дочка ОСОБА_2 (мати позивача), яка належала до спадкоємців першої черги за законом та вступила у фактичне управління спадковим майном.

Після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на вказані вище земельні ділянки, яку він прийняв як спадкоємець ОСОБА_2 першої черги за законом, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом із матір`ю. Проте він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Окрім того, установлено, що вищевказаний державний акт ОСОБА_3 видано після її смерті. З огляду на наведені обставини просить визнати за ним право власності на зазначене спадкове майно.

Ухвалою суду від 02.02.2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Монастириської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи заведено спадкові справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того, цією ухвалою витребувано у Державного архіву Тернопільської області інформацію про наявність актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, проте представник позивача разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

Представник відповідача Монастириської міської ради у підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника Монастириської міської ради. З обставинами, викладеними у позовній заяві, Монастириська міська рада погоджується та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Суд установив такі обставини.

Згідно з архівною довідкою від 13.02.2026 року, виданою Державним архівом Тернопільської області, у Метричній книзі про народження, смерть, шлюб по селу Комарівка Монастириського району за 1814-1944 роки є відомості, що ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Комарівка Монастириського району Тернопільської області (метричний запис № 3).

На підтвердження вищевказаного до цієї довідки долучено копію зазначеного метричного запису № 3 з Метричної книги про народження, смерть, шлюб по селу Комарівка Монастириського району за 1814-1944 роки.

Як видно зі змісту свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 1971 року, ОСОБА_4 , уродженка с. Комарівка Монастириського району Тернопільської області, та ОСОБА_8 одружилися у квітні 1971 року. Після одруження ОСОБА_4 змінила прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Установлено, що у метричному записі № 3 Метричної книги про народження, смерть, шлюб по селу Комарівка Монастириського району за 1814-1944 роки ОСОБА_4 зазначена як « ОСОБА_11 », а у свідоцтві про одруження як « ОСОБА_12 ».

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 22.07.2003 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьками позивача зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Як видно зі змісту відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 5202/0/2-25 від 01.12.2025 року, згідно із Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Монастириською районною державною адміністрацією Тернопільської області, бабі позивача ОСОБА_3 04.12.1996 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0152813 (запис № 64). Відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку громадянам с. Комарівка та с. Затишне території Комарівської сільської ради за рахунок земель колективної власності с. с. «Україна» Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_3 19.11.2002 року видано державний акт серії Р1 № 678381 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,01 га, з яких рілля 0,72 га (кадастровий номер :01:001:0330), пасовище 0,29 га (кадастровий номер :01:001:0608).

Окрім того, згідно з цією відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області відсутня можливість виготовлення дублікату державного акта серії Р1 № 678381 від 19.11.2002 року.

Внесення даних вищевказаних земельних ділянок до Державного земельного кадастру підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-025 та № НВ-025 від 05.12.2025 року, згідно з якими земельним ділянкам площею 0,2863 га та 0,7245 га, що належали ОСОБА_3 згідно з державним актом серії Р1 № 678381 від 19.11.2002 року, присвоєно кадастрові номери :01:001:0608 та :01:001:0330.

Баба позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28.12.1998 року.

Згідно з довідкою № 54 від 28.11.2025 року, виданою виконкомом Монастириської міської ради, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала та була зареєстрована одна за адресою: с. Комарівка Монастириського (теперішнього Чортківського) району Тернопільської області. Після смерті ОСОБА_3 її дочка ОСОБА_2 (мати позивача) вступила у фактичне управління спадковим майном, підтримувала будинок у належному стані, обробляла земельні ділянки, користувалася усім спадковим майном, включаючи речі домашнього вжитку.

Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 43/01-16 від 05.02.2026 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкової справи не заведено.

Мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно 11.11.2025 року Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Відповідно до довідки № 81 від 08.01.2026 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_2 разом із нею за вищевказаною адресою проживав без реєстрації її син ОСОБА_1 (позивач).

Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 43/01-16 від 05.02.2026 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкової справи не заведено.

Постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори № 11/02-31 від 13.01.2026 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2863 га та 0,7245 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 678381, розташовані на території Комарівської сільської області Монастириського (теперішнього Чортківського) району Тернопільської області, що належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємцю ОСОБА_3 . Відмова у вчиненні нотаріальних дій мотивована відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Також установлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 678381 замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0152813 ОСОБА_3 видано 19.11.2002 року, тобто після її смерті.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року) визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до правил ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ № 720/95 від 08.08.1995 року) визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (п. 6 Указу № 720/95 від 08.08.1995 року)

Прийнятий у 2001 році Земельний кодекс України (далі ЗК України) визначив, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (п. «ґ» ч. 1 ст. 81 ЗК України).

У п. 16 Перехідних положень ЗК України передбачено, що громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікат про право на земельну частку (пай) основний документ, що посвідчує право на земельну частку (пай), та вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (абз. 2 п. 17 Перехідних положень ЗК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ст. 1225 ЦК України.

Згідно з приписами п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.

За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Водночас ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 227/5018/21.

У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Установлено, що бабі позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності с. с. «Україна» Комарівської сільської ради згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0152813. Замість вказаного сертифіката 19.11.2002 року на ім`я ОСОБА_3 видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 678381. Вказаним державним актом посвідчено право власності останньої на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,01 га, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,7245 га та 0,2863 га з кадастровими номерами :01:001:0330 та :01:001:0608, розташовані на території Комарівської сільської ради Монастириського (теперішнього Чортківського) району Тернопільської області. Після смерті ОСОБА_3 вказану спадщину прийняла її дочка ОСОБА_2 , яка належала до спадкоємців першої черги за законом та вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті матері. Проте ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя не оформила своїх спадкових прав на зазначене спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги за законом, спадщину прийняв. Дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР (1963 року), ст. ст. 1216-1218, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст. 81 ЗК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

земельну ділянку площею 0,2863 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 678381, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Комарівської сільської ради Монастириського (теперішнього Чортківського) району Тернопільської області, з кадастровим номером :01:001:0608;

земельну ділянку площею 0,7245 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 678381, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Комарівської сільської ради Монастириського (теперішнього Чортківського) району Тернопільської області, з кадастровим номером :01:001:0330.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: Монастириська міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, .

Повне рішення суду складено 03.03.2026 року.

Головуючий суддя Ю. Г. Гудкова