Провадження № 4-с/752/58/26
У Х В А Л А

іменем України

03 березня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Хоменко В.С.,

за участю секретаря Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на дії в.о. начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пилипчук Ольги та зобов`язання вчинити дії, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт»,-

в с т а н о в и в:

у січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, в якій просить: визнати неправомірними дії посадової особи в.о. начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України Пилипчук О., пов`язані з відмовою зняти арешт та оголошення заборони на відчуження щодо майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою від 10.06.2016 року головного державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кравчук А.С. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 та, яка викладена у листі Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України від 05.01.2026 року № 657; зобов`язати начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України (особу, що виконує його повноваження) зняти арешт та оголошення заборони щодо майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою від 10.06.2016 року головного державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кравчук А.С. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Заявник скаргу мотивує тим, що на виконаннів головного державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кравчук А.С. перебувало виконавче провадження №50991395 з виконання виконавчого листа № 752/13364/15-ц, виданого 07.04.2016 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з неї на користь ПАТ «КБ «Стандарт» грошових коштів.

Зауважує, що постановою старшого державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маріуци Т.В. від 21.06.2017 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке можна звернути стягнення з можливістю повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах строків визначених законом.

Також ОСОБА_1 вказує, що 29.12.2025 року її представником направлено до Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 з метою відновлення балансу інтересів та у зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень і спливом строку для пред`явлення виконавчого документа стягувачем до виконання, однак листом від 05.01.2026 року №657 відмовлено в знятті арешту з її майна, накладеного постановою від 10.06.2016 року з посиланням на відсутність підстав.

Заявник вказує, що станом на день звернення із заявою про зняття арешту минуло більше восьмироків з моменту повернення виконавчого листа стягувачу без виконання та стягувач не звертався повторно з метою примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа, а також не звертався до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа на виконання, адже строк на повторне пред`явлення для примусового виконання виконавчого документа у справі № 752/13364/15-ц сплив.

Крім того, зауважує, що стягувач ПАТ «КБ «Стандарт» перебуває в стадії припинення на підставі рішення Національного банку України та його ліквідація здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Посилаючись на те, що збереження арешту, накладеного постановою державного виконавця від 10.06.2016 року з метою виконання судового рішення за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості примусового виконання судового рішення є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном, право на правову визначеність щодо застосованих до боржника заходів у виді арешту майна без бажання стягувача здійснювати виконання виконавчого документа, ОСОБА_1 просить скаргу задовольнити.

Ухвалою від 16.02.2026 року відкрито провадження у справі за вказаною скаргою та призначено судове засідання (а.с. 12-13).

В судове засідання боржник не з`явилася, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином.

Державний виконавець у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Перевіривши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Постановою головного державного Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кравчук А.С. від 04.05.2016 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 по виконанню виконавчого листа № 752/13364/15-ц виданого 07.04.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 ПАТ «КБ«Стандарт» грошових коштів.

Постановою від 10.06.2016 року в рамкам зазначеного виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в межах суми стягнення 988 275,48 грн.

Згідно зінформацією з ДРРП від 14.01.2026 року вбачається наявність запису про державну реєстрацію 22.08.2016 року арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 10.06.2016 року, видавник: Голосіївський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маріуци Т.В. від 21.06.2017 року виконавчий лист № 752/13364/15-ц, виданий 07.04.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутністю майна у боржника на яке можна звернути стягнення з можливістю повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах строків визначених законом.

Відповіддю Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України вих. № 131888 від 17.10.2025 року на адвокатський запит адвоката Миронової Л.О. від 07.10.2025 року повідомлено, що повторно виконавчий лист № 752/13364/15-ц, виданий 07.04.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва до відділу не пред`являвся.

29.12.2025 року представником заявника направлено до Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень і спливом строку для пред`явлення виконавчого документа стягувачем до виконання.

Листом Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України від 05.01.2026 № 657 відмовлено у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою від 10.06.2016 року з посиланням на відсутність підстав.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до п. 3.17. Інструкції № 512/5 у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

З огляду на норми Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (ч. 5 ст. 37 цього Закону).

Судом з`ясовано, що ще 21.06.2017 року державний виконавець повернув виконавчий документ відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуючи положення п. 2 ч. 1ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, в державного виконавця при поверненні виконавчого листа були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на даний час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Разом з тим, як встановлено судом вказаний обмежувальний захід є надмірно триваючим та існуючим без здійснення жодних виконавчих проваджень стосовно боржника, як власника такого майна.

Суд з цього приводу зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Наявність протягом тривалого часу (понад 8 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій зі сторони стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі №2/0301/806/11.

Враховуючи обставину щодо не зняття протягом тривалого часу арешту з майна боржника, внаслідок якого порушено право останньої на мирне володіння її майном, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця зняти вказаний арешт та оголошення заборони щодо майна ОСОБА_1 , що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном.

За таких обставин, з метою відновлення прав заявника, які не має можливості відновити державний виконавець, оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження, суд вважає за необхідне захистити його права у вказаний вище спосіб у судовому порядку.

Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03.02.2023 року в справі № 639/858/21.

Поряд із цим, судом не встановлено порушень державним виконавцем чи посадовою особою Голосіївського ВДВС у м. Києві Київського МУ МЮ України норм Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для визнання їх дій неправомірними.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

скаргу ОСОБА_1 на дії в.о. начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пилипчук Ольги та зобов`язання вчинити дії, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт» - задовольнити частково.

Зобов`язати начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (особу, що виконує його повноваження) зняти арешт та оголошення заборони щодо майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою від 10.06.2016 року головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравчук А.С. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.

В задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя Хоменко В.С.