П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Справа №756/15237/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/5701/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Белоконної І.В. 28 листопада 2025 року у м. Київ, за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення про видачу судового наказу №756/15237/25, виданого 09 жовтня 2025 року Оболонським районним судом міста Києва,

у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

09 жовтня 2025 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 756/15237/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з заявою про перегляд судового наказу, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначив, що з моменту народження доньки дбає про її зростання, розвиток, навчання та постійно фінансово забезпечує доньку.

30 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір щодо здійснення батьківських прав, який ним виконується належним чином. Вказані обставини судом при винесенні судового наказу не враховані, а тому, на його думку, судовий наказ підлягає скасуванню.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення про видачу судового наказу №756/15237/25, виданого 09 жовтня 2025 року Оболонським районним судом міста Києва, у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - відмовлено.

Ухвала мотивована тим що, доказів надання матеріальної допомоги на утримання дитини з моменту укладання договору, а саме з грудня 2015 року матеріали справи не містять. ОСОБА_2 звертаючись до суду зі заявою про видачу судового наказу скористалася своїм конституційним правом на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини на підставі рішення суду. Наявність домовленості між батьками щодо утримання дитини не є перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду, а саме звернення до суду із заявою про стягнення аліментів.

Не погодився із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що суд не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, не застосував норму права, яка підлягала до застосуванню у даних правовідносинах, а тому рішення суду є незаконним і винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_1 з моменту народження доньки дбає про її зростання, розвиток, навчання, постійно фінансово забезпечує доньку.

Посилається на те, що 30 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_2 , як батьками їхньої спільної неповнолітньої дитини, було укладено «Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини», де було визначено, що батько сплачує на утримання дитини матеріальну допомогу в розмірі 500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Додатковою угодою до договору від 17 січня 2019 року сторони внесли зміни та визначили обов`язок батька сплачувати на утримання дитини матеріальну допомогу в розмірі 100-відсоткового прожиткового мінімуму на дитину, встановленого законодавством України на дату сплати, щомісяця до досягнення нею повноліття. Вказує, що належним чином виконував свої зобов`язання, про що свідчать відповідні квитанції за останні три роки. Зазначена обставина, на думку ОСОБА_1 , має істотне значення для розгляду справи та правильного вирішення спору.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та переглянути за нововиявленими обставинами і скасувати судовий наказ №756/15237/25 виданий 09 жовтня 2025 року Оболонським районним судом міста Києва. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гризодуб Я.Д. в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувана ухвала законною та постановленою з дотриманням норм права та з урахуванням найкращих інтересів дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Кривошей О.Ю. підтримали подану ними апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомляла, а тому колегія суддів керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, які з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2025 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

30 грудня 2015 року між сторонами укладено та нотаріально посвідчено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, яким було визначено порядок сплати батьком матеріальної допомоги на утримання дитини (а.с. 69-70).

Додатковою угодою до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 17 січня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., сторони внесли зміни до п. 2.4. договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, а саме визначили обов`язок батька сплачувати на утримання дитини матеріальну допомогу у розмірі 100-відсоткового прожиткового мінімуму на дитину, встановленого законодавством України на дату сплати, щомісяця до досягнення нею повноліття (а.с. 71-73).

На підтвердження виконання вищевказаного договору заявником надано квитанції про переказ грошових коштів за період з жовтня 2021 року по 2025 рік (а.с. 21-68).

Також у справі містяться витяги з реєстру територіальної громади № 2025/014034549 та № 2025/014033388 від 24 вересня 2025 року, з яких убачається, що дитина ОСОБА_3 з 16 червня 2011 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 (а.с. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частинами 1,2 ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2018 року у справі № 757/31613/16-ц погодився з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини, оскільки між сторонами укладений договір, яким передбачений розмір аліментів та порядок їх нарахування та сплати. При цьому ОСОБА_4 не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що ці аліменти не сплачуються, а відповідач не виконує свої договірні зобов`язання. Крім того, договір між сторонами укладений 09 грудня 2010 року, а з позовом про стягнення аліментів позивач звернулася лише в червні 2016 року не обґрунтовуючи чим пов`язані її вимоги про стягнення аліментів на дитину за рішенням суду за наявності договору про сплату аліментів, який є дійсним та ніким не оспорений.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі II "Наказне провадження" ЦПК України.

Згідно вимог частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

В порядку визначеному частиною першою статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

В порядку визначеному частинами другою, третьою та сьомою статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18 вказала, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункт 26)).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 1519/2-1411/11, від 13 листопада 2019 року у справі № 2610/12441/2012, від 15 січня 2020 року у справі № 554/325/16-ц, незалежно від форми процесуального документу, який суд першої інстанції постановив з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті.

Отже виходячи з наведених норм чинного законодавства та судової практики необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

З наведених обставин у цій справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати дитини ОСОБА_2 24 вересня 2025 року звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з батька на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , додавши до заяви копії наступних документів: витяги з реєстру територіальної громади, та свідоцтва про народження дитини.

Разом з тим ОСОБА_1 були надані дані про укладений між сторонами 30 грудня 2015 року договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та 17 січня 2019 року додаткова угода до нього, якими було визначено порядок сплати батьком матеріальної допомоги на утримання дитини. Також надані докази виконання ОСОБА_1 умов цього договору щомісячно за остання три роки.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявник ОСОБА_2 не зазначила про наявність укладеного між сторонами договору та про обставини його виконання,проте зазначена обставина є визначальною для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. Позивач не надала суду доказів того, що визначений договором розмір аліментів не сплачується та/або має бути збільшений за рішенням суду у зв`язку з обставинами, що викладені у статті 192 СК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, адже станом на день видачі судового наказу від 09 жовтня 2025 року судом не були встановлені істотні для справи обставини, що викладені у договорі укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , де останній зобов`язався сплачувати на утримання дитини матеріальну допомогу у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, встановленого законодавством України на дату сплати, щомісяця до досягнення нею повноліття.

Вказана обставина не була відома суду при видачі судового наказу та не могла бути повідомленою суду ОСОБА_2 , оскільки відповідно до вимог ст. 167 ЦПК України розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, відтак ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року неможливо визнати законною і обґрунтованою, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Тлумачення положень статті 429 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд після скасування місцевим судом рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог має перевірити законність такого судового рішення, та, відповідно до положень статті 374 ЦПК України, прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормами ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмову у її задоволенні.

Таким чином, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, зазначене є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на продовження розгляду до суду першої інстанції, то апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2025 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук