Номер апеляційного провадження 22-ц/824/4378/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. О. Петренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

04 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач Комунальне підприємство виконавчого органу

Київради (Київської міської державної

адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником Якуб Ганною Олександрівною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Н. О. Петренко в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 069,18 грн, заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 18 571,27 грн, заборгованість за спожиті у період з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 36 224,54 грн, заборгованість за спожиті послуги за період з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії в розмірі 30 306, 97 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 35 759,72 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 397,46 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 453,67 грн, заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 114,38 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачів інфляційну складову боргу та три відсотки річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. З 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною у законодавстві, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Крім того, на підставі договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ «Київенерго» передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані ПАТ «Київенерго» за період з 01 серпня 2018 року до дати укладання цього договору - КП «Київтеплоенерго».

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачами. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Підключення будинку за адресою: АДРЕСА_2 , до мереж тепло-та водопостачання свідчить про виконання послуг позивачем. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому законом порядку не відмовлялись. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь.

Рішенням Святошинського району м. Києва від 08 жовтня 2025 року у задоволенні позову КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду КП виконавчим органом Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», через представника Якуб Г.О. подано апеляційну скаргу, в якій позивач просять скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом при ухваленні оскарженого рішення помилково не застосовано до спірних правовідносин норми права, які регулюють спірні правовідносини, а саме приписи ч. 3 ст. 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 ст. 64 ЖК України та закріплений ЦК України правовий інститут солідарної відповідальності (ст.ст. 541 та 543 ЦК України).

Таким чином, суд відмовляючи у задоволенні позову до боржників у солідарному зобов`язанні, в порушення імперативного припису ч. 1 ст. 543 ЦК України, фактично позбавив позивача гарантованого законом права вибору пред`явлення вимоги до конкретного солідарного боржника, що стало наслідком повної відмови позивачу у реалізації права на судовий захист у солідарному зобов`язанні.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, який є додатком до позовної заяви, відповідачі є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно є споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Жодних доказів на спростування факту непроживання відповідачів за вказаною адресою і не споживання житлово-комунальних послуг за цією адресою матеріали справи не містять.

На думку апелянта, помилковими також є посилання суду першої інстанції на ненадання позивачем доказів стосовно «правового статусу квартири» та недоведеність заборгованості осіб які споживають послуги, адже вказані висновки суду не обґрунтовані жодною нормою права, тому на переконання апелянта такі висновки є надуманими, а тому не можуть слугувати підставою для відмови у стягненні з відповідачів плати за надані житлово-комунальні послуги.

Зауважує, що оскільки законом не встановлено обов`язкової процесуальної співучасті усіх власників і зареєстрованих та проживаючих у житловому приміщенні споживачів житлово - комунальних послуг, на яких законом (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 ст. 64 ЖК України) покладено солідарну відповідальність, тому відмова у задоволенні позову до одного із споживачів у солідарному зобов`язанні є неправомірною.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача Комунального підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвокат Антонченко А.О. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, явку своїх представників для участі у розгляді справи не забезпечили, будь-яких заяв від відповідачів до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , повідомлені про розгляд справи апеляційним судом належним чином, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідачів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника КП «Київтеплоенерго» - Антонченко А.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається з матеріалів справи 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з - централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 21.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», віданно майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго Святошинського району м. Києва».

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, а отже з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 - послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021 - послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ), у зв`язку зі змінами законодавства.

На виконання вимог законодавства КП «Київтеплоенерго» підготувало та опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Вказаний договір є договором приєднання та відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами.

Будинок за адресою: Героїв Космосу, 19 -Б, підключений до мереж тепло - та водопостачання, тобто, мешканці квартир цього будинку є споживачами комунальних послуг КП «Київтеплоенерго».

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно є споживачамим житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. (а.с.5).

КП «Київтеплоенерго», звертаючись до суду із вказаним позовом, просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані комунальні послуги (централізоване опалення та гаряче водопостачання) за період до 01.05.2018 та з 01.05.2018 по 30.04.2025. Розрахунок заборгованості здійснено за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6-18).

Вирішуючи спір у даній справі, судом зазначено, що КП «Київтеплоенерго» не було надано належних та достатніх доказів, які б однозначно встановлювали правовий статус квартири за адресою: АДРЕСА_1 та її власників/співвласників. У позовній заяві позивач зазначає відповідачів як споживачів послуг за вказаною адресою.

Згідно з наданими матеріалами, зокрема, витягом з реєстру територіальної громади м. Києва, у спірній квартирі за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані інші особи, крім відповідачів. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано обґрунтування, чому позовні вимоги заявлені виключно до двох відповідачів та не було враховано можливу солідарну або часткову відповідальність інших зареєстрованих осіб.

Суд вважав, що позивачем не доведено суми заборгованості за весь період, зазначений у довідках про розмір заборгованості саме до осіб, які споживають ці послуги. Позов пред`явлено тільки до двох зі споживачів, ігноруючи інших зареєстрованих у квартирі осіб.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин - у період нарахованої заборгованості) (далі - Правила № 630).

Указаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 291 від 03 квітня 2019 року).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Правовідносини з постачання фізичним особами централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12. 2017 № 1693 КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у місті Києві здійснює КП «Київтеплоенерго».

28.03.2018 в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання КП «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що відповідно до норм статті 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Відповідно до пункту 1, 14 договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води згідно діючими нормативами, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплатити послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що зазначені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць, якщо інше не визначено договором. Оплата послуг щомісячна. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяця) на підставі розрахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору (а. с. 28).

Згідно з пунктом 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Встановлено, що відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались).

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачам платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживачі мають здійснювати оплату рахунків.

Як зазначено вище, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався, в тому числі, на те, що позивачем не визначено правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливило вирішення питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води саме з відповідачів.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що до позовної заяви додано Витяг з реєстру територіальної громади м. Києва, який підтверджує, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а. с. 5).

Посилання суду на ту обставину, що в квартирі зареєстровані інші особи, не звільняє відповідачів від виконання обов`язку щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, як повністю, так і частково. Отже, надавач послуг вправі обрати, до кого саме він звертається з вимогою про стягнення заборгованості, і наявність інших зареєстрованих осіб чи фактичних користувачів не обмежує цього права.

Відтак, посилання суду як на підставу у відмові в позові на реєстрацію інших осіб у квартирі, та на ту обставину, що такі особи були проігноровані позивачем при зверненні з позовом до суду є помилковими, оскільки сам факт множинності споживачів не припиняє та не змінює зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед кредитором.

Разом з тим, відповідачі не позбавлені в подальшому (у випадку погашення заборгованості) можливості звернутися з регресною вимогою до інших осіб, які фактично проживали у житлі та користувалися послугами. Такий підхід відповідає усталеній судовій практиці. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 613/1212/19 наголосив, що особа, яка виконала спільний обов`язок, має право регресної вимоги до інших осіб, однак такі вимоги підлягають розгляду в межах окремого судового спору.

З огляду на наведене вище, наявність у квартирі інших зареєстрованих чи фактичних користувачів не звільняє відповідачів від відповідальності перед надавачем послуг, а питання подальшого розподілу витрат може бути вирішене ними самостійно шляхом пред`явлення регресних вимог.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає споживача як фізичну особу, яка отримує або має можливість отримувати відповідні послуги у житлі, що перебуває у її власності або користуванні. Водночас, Закон не ставить статус споживача у залежність від факту балансоутримання чи укладення письмового договору.

Власник житла або зареєстрована особа є кінцевим споживачем послуг і несе обов`язок з їх оплати.

Судова практика Верховного Суду є усталеною: власник житлового приміщення або особа, яка ним фактично користується, не звільняється від обов`язку сплати комунальних послуг, навіть за відсутності письмового договору.

На думку колегії суддів, факт надання послуг у конкретне приміщення створює обов`язок їх оплати. Теплова енергія та гаряча вода постачаються не до балансоутримувача, а до конкретного житлового приміщення, яке перебуває у користуванні відповідачів. Саме мешканці такого приміщення користуються результатом наданих послуг і тому є належними відповідачами.

Отже, між сторонами існують договірні правовідносини, які стали підставою для пред`явлення позову.

З матеріалів справи убачається, що внаслідок порушення вимог законодавства відповідачами у сфері житлово-комунальних послуг, а саме не здійснення своєчасної оплати за спожиті послуги з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ), а також за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) та гарячої води (ГВ), виникла заборгованість, яка складається з: заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 18069,18 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 40694,63 грн.; заборгованість за спожиті з 01.052018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 18571,27 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 36224,54 грн.; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 30306,97 грн. заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 35759,72 грн.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з ТЕ та ГВ включає також плату за абонентське обслуговування.

Отже, за вказаною адресою у відповідачів також утворилась заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн; з плати за абонентське обслуговування послуг з постач, гарячої води у розмірі 1453,67 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізова опалення у розмірі 114,38 грн, заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гаг води у розмірі 110,11 грн.

Апеляційний суд відмічає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405, яка набула чинності 30.12.2023, з 31.12.2023 року поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення сплати комунальних послуг, у зв`язку з чим, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

У підсумку, загальна сума позовних вимог, що підлягає стягненню, становить 215 946, 22 грн.

Колегія суддів перевірила розрахунки, надані позивачем, та дійшла висновку про їх правильність.

Водночас, висновки суду про недоведеність позивачем розміру заборгованості, є необґрунтованими.

Надані позивачем розрахунки заборгованості оформлені відповідно до внутрішніх нормативних актів підприємства та містять відомості про фактично нараховані та несплачені суми, що є первинною бухгалтерською інформацією й підтверджує існування заборгованості.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції порушив норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а також захист порушеного права особи, яка звернулася до суду.

За таких обставин, апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року скасуванню, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та як наслідок скасування судового рішення, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 097,99 грн (за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3 239,19 грн та за подачу апеляційної скарги в сумі 4 858,80 грн), тобто по 4 049, 00 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником Якуб Ганною Олександрівною, задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, юридична адреса: 01001, м. Київ. вул. площа І. Франка, 5) заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 215 946, 22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, юридична адреса: 01001, м. Київ. вул. площа І. Франка, 5) судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій у розмірі 8 097,99 грн, по 4 049, 00 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 27 лютого 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна