КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представник заінтересованої особи Музики О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Музикою Андрієм Ігоровичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила:

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 , в тому числі спортивного залу фітнес-центру "Голівуд", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13, місця навчання їх спільного сина за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідувати та вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву обгрунтовано тим, що заявниця, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1 , неодноразово піддавалась насильницьким діям з боку свого чоловіка, які проявлялись у грубому спілкуванні, використання образ ненормативною лексикою, побоям, залякуванням фізичною розправою, обмеженням у спілкуванні з іншими особами, обмеженням у користування грошовими коштами, чим змушував потерпілу боятися, страждати та відчувати власне безсилля.

Свої дії кривдник ОСОБА_1 часто супроводжував погрозами вбивством з демонстрацією зброї, яка на нього зареєстрована, чим додавав собі особливого задоволення спостерігати за стражданням своєї на той момент дружини.

23.10.2025 ОСОБА_1 силою примусив заявницю укласти вочевидь нерівнозначний та кабальний договір поділу майна подружжя. Не задовольнившись вчиненим, ОСОБА_1 цілий день поспіль ображав заявницю, погрожуючи її «обнулити», залишивши її без копійки грошей та без засобів до існування, а також забравши собі сина.

Наступного дня, коли заявниця збирала до школи спільну дитину - ОСОБА_3 , кривдник продовжив з`ясовувати відносини у вигляді застосування ненормативної лексики ображаючи, хапаючи за руки, не пускаючи з приміщення квартири, не давав можливості одягнутись, а також завдав один удар відкритою долонею по обличчю. Свої дії він робив у присутності сина, чим спровокував плач та істерику дитини.

Окрім того, ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою та наміром вбити. Враховуючи той факт, що він має вогнепальну зброю, яку зберігає вдома, а також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за різні дрібні правопорушення та системно вчиняв домашнє насилля відносно заявниці, заявниця, як вона вказує, сприймала його погрози серйозно.

У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_2 звернулася за номером 102 в поліцію та за її викликом приїхав наряд поліції, у тому числі інспектор СПДН ВП Голосіївского УП ГУНП у м. Києві капітан поліції Балухатий Ігор, який прийняв заяву про факт домашнього насильства. Вказана заява була зареєстрована за номером ЄО 65615 від 24.10.2025.

Також, 09.11.2025 під час руху автомобіля, яким керувала ОСОБА_2 вона звернула увагу на те, що верхня пластикова панель її автомобіля не щільно прилягає до інших елементів пластикової конструкції, які утримують внутрішнє оздоблення стелі автомобіля, через що, підозрюючи втручання в елементи конструкції ОСОБА_1 для встановлення прослуховуючого пристрою - заявниця викликала наряд поліції. В той же день по приїзду поліції за викликом ОСОБА_2 та в їх присутності заявниця вилучила прилад, який призначений для здійснення негласного (прихованого) документування.

У зв'язку з цим, в Голосіївському УП було зареєстроване відповідне ЄО № 68328 від 09.11.2025.

Не зупиняючичь на вчиненому, ОСОБА_1 системно переслідує ОСОБА_2 поряд зі школою, під час коли вона привозить/забирає дитину зі школи, так само на тренуваннях сина, а також в інших місцях перебування власне ОСОБА_2 , погрожуючи їй вчинити відносно неї насильство та ображаючи її.

За вказаних обставин, заявниця звернулася до суду з даною заявою, яку просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.12.2025 заяву задоволено. Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, а саме:

- заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 .

- заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідувати та вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців (а.с. 133-139).

В апеляційній скарзі заінтересована особа, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у видачі заяви.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, заявницею не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що за результатами розгляду її звернення до поліції працівниками Голосіївського УП ГУНП в м. Києві були встановлені факти вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та стосовно останнього не складався відповідний протокол про адміністративне правопорушення.

Також, судом проігноровано пояснення ОСОБА_1 у суді, де він зазначив, що 24.10.2025 ніякого насильства до своєї колишньої дружини не застосував. Судом не зазначено, чому пояснення ОСОБА_1 , надані під час судового засідання, судом не взято до уваги, а пояснення ОСОБА_4 , надані інспектору Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, а не в суді, були взяті до уваги.

При цьому, зазначає, що при умові виконання ОСОБА_1 оскаржуваного рішення останній фактично позбавляється можливості на побачення та виховання власної дитини. Крім того, заборона вести листування та телефонні переговори із ОСОБА_4 також фактично унеможливлює реалізацію останнім прав та виконанням обов'язків, передбачених ст.ст. 150, 157 СК України, а саме в частині домовленостей із ОСОБА_4 про дату та час побачень із сином (а.с. 150-156).

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Заявниця у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заявниці, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно із Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2023.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2025 шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 протягом тривалого періоду систематично виникають конфлікти і сварки.

У поясненнях, відібраних інспектором Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_5 зазначила, що 24.10.2025, коли вона прийшла за місцем проживання, чоловік почав конфліктувати з приводу того, що вона не ночувала вдома, торкатися за тіло, на що згоди вона не надавала, так як сторони перебувають на стадії розлучення. В ході словесної сварки чоловік не давав вийти із квартири, тримав за руки, хапав за волосся та дав ляпаса, також хапав за груди та інтимні органи, під час сварки погрожував, словесно ображав та принижував. Потім вона вдягла дитину та намагалася вийти із квартири, однак чоловік знову перешкоджав, згодом вирвалась та відвезла дитину до школи, повернувшись викликала поліцію і повідомила про дану подію. В результаті цього конфлікту завдано шкоди здоров`ю, так як з`явилася втома, слабкість, фізичний біль, відчуття болю правої щоки, тривога, нервозність відчуття небезпеки. При даній події був присутній спільний син ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 у своїх поясненнях щодо обставин, які відбулися 24.10.2025, пояснив, що коли прийшов до відділку поліції, інспектор повідомив йому, що дружиною написана заява про начебто вчинення домашнього насильства, яке полягало у застосуванні до неї фізичного та морального тиску. Повідомив, що ні в цей день, ні в минулому жодного разу не ображав дружину ні фізично, ні морально. Заяву дружини вважає абсурдною, оскільки на момент виклику його не було вдома.

09.11.2025 слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві відібрані пояснення ОСОБА_5 , в яких вона вказала про те, що виявила в автомобілі предмет, схожий на прослуховуючий, який поставив ОСОБА_1 .

Також, у матеріалах справи наявне фото з пристрою працівників органів поліції, з якого вбачається реєстрація 11.11.2025 заяви щодо домашнього насильства за АДРЕСА_2 , заявник ОСОБА_5 , обставини -чоловік погрожує вбити, зброї немає, ображає нецензурною лайкою при дорослих у ліцеї №78, обоє приїхали за сином ОСОБА_3 , перебувають у стані розлучення.

У письмових поясненнях у Печерському управлінні поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 пояснив, що проживав біля 10 років із ОСОБА_6 . Всі ці роки забезпечував свою сім`ю, не відмовляв ні в чому, оплачував відпочинок, робив дорогі подарунки у вигляді авто та багато іншого, поїздки за кордон сім`ї та тещі ОСОБА_7 , яка переважно проживала з ними, а саме по 4-6 місяців на рік, і її теж забезпечував всім необхідним. Починаючи з вересня 2025 у сім`ї почали погіршуватись стосунки і ці погіршення ініціювала дружина. Невдовзі дізнався, що дружина почала зраджувати. У жовтні місяці дружина зібрала речі та переїхала на іншу квартиру. 11.11.2025 між сторонами була домовленість, що саме він забере сина зі школи. Коли приїхав, то дружина також приїхала. Коли підійшов до автомобіля та запитав, навіщо вона приїхала, нащо вона послала та показала середній палець, а також сказала, що забере сина і не віддасть. Після цього пішли до школи і сиділи в холі, чекаючи дитину. При цьому дружина провокувала на конфлікт, а потім вийшла та безпідставно викликала 102.

З пояснень охоронця школи №78 ОСОБА_8 , який був на чергуванні 11.11.2025 вбачається, що до приміщення школи зайшов батько дитини ОСОБА_9 разом зі своєю дружиною. Під час їхнього перебування у приміщенні школи ніяких конфліктів не трапилось, вони поводили себе тихо, вони поспілкувались між собою та розійшлися.

До матеріалів справи стороною заявниці надані адвокатські запити до Начальника Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 11.11.2025 №001-11/11 щодо надання копій матеріалів справи, яка зареєстрована за ЄО №65615 в Голосіївському УП ГУНП у м. Києві, копій відео записів з нагрудних камер - реєстраторів співробітників поліції, які здійснювали виїзд за викликом ОСОБА_5 24.10.2025, а також були присутні при відібранні пояснень ОСОБА_1 ; від 20.11.2025 №001-20/11 до Начальника ГУНП у м. Києві щодо нерозгляду адвокатського запиту від 11.11.2025 за №001-11/1125; від 08.12.2025р. №002-08/12 до директора ліцею №78 Печерського району м. Києва про надання копій матеріалів відео записів з центрального входу за період з 14:20 до 14:50 11 листопада 2025.

Також, як вбачається, на адресу начальника ГУНП у м. Києві подавалась скарга від 11.11.2025 №002-11/22 на бездіяльність посадових осіб Голосіївського УП ГУНП у м. Києві при оформленні матеріалів домашнього насилля та інше.

У судовому засіданні судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_10 , яка є матір`ю заявниці.

Свідок повідомила про те, що із серпня 2025 року проживає разом з донькою. До цього періодично приїжджала раз на 3-4 місяці. ОСОБА_1 завжди був агресивний. Останні два роки донька нормально не могла жити. ОСОБА_1 просив свідка вмовити доньку не кидати його. Сімейний бюджет контролював він. На очах свідка було те, що ОСОБА_1 штовхав свою дружину, морально тиснув на неї, донька постійно плакала. ОСОБА_1 має зброю, якою погрожував доньці. Неодноразово свідок бачила на тілі сліди насилля. У лікарню донька не зверталась, лише в поліцію. Зброю особисто бачила в ОСОБА_1 вдома, яка знаходиться в сейфі, однак двері сейфа не замкнені. До суду для участі в судовому засіданні свідка підвезла донька на машині, коли ОСОБА_1 побачив, то підбіг до машини, донька встигла замкнути дверцята. Після цього ОСОБА_1 підійшов до свідка та обізвав нецензурними словами.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно заявниці ОСОБА_5 та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи і такі ризики є реальними, а тому є необхідність у видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав останнього, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України).

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

У постанові від 09.03.2023 у справі №711/3693/22 Верховний Суд зазначив, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 127/9600/22 Верховний Суд зазначив, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 09.06.2022 у справі №216/4309/21, докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, у ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищенаведених положень законодавства та системного аналізу наданих заявником доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ознак застосування ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також наявності ризиків застосування такого насильства у майбутньому, що підтверджується наявними у справі доказами, яким судом надав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено випадків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно заявниці спростовуються наявними у справі доказами та наведеними вище обставинами, встановленими судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що видача обмежувального припису фактично позбавляє його можливості на побачення та виховання власної дитини, а також унеможливлює реалізацію своїх прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 157 СК України (домовленості щодо дати та часу побачень з дитиною), не можуть братися до уваги, адже виданий припис не стосується обмежень прав дитини і виконання батьком своїх прав та обов`язків.

Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції у рішенні, яке ухвалено на захист потерпілої особи, з урахуванням оцінки можливих ризиків продовження вчинення психологічного насильства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені заінтересованою особою судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Музикою Андрієм Ігоровичем, - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 березня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова