КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 381/5042/25 Апеляційне провадження №22-ц/824/5322/2026Головуючий у суді першої інстанції - Анапріюк С.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ТОВ "ФК "Ейс" звернулося до Фастівського міськрайнного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 606751007 від 29.04.2021 у розмірі 21507 грн. 34 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Ейс" судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 29.04.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 606751007 на суму 10750 грн. 00 коп.

Вказаний кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7VN42.

При цьому, згідно з умовами договору ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" виконало свій обов`язок та 29.04.2021 перерахувало відповідачці, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 10750 грн. 00 коп. на банківську карту відповідачки № НОМЕР_1 , яку відповідачка вказала у Заявці при укладенні кредитного договору.

Однак, станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідачка не виконала свої зобов'язання за кредитним договором та не повернула отримані кредитні кошти і нараховані на них відсотки.

Разом з тим, 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно умов якого клієнт (первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

У подальшому, до Договору факторингу укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.

31.08.2021на виконання умов Договору факторингу первісний кредитор та ТОВ "Таліон Плюс" підписали Реєстр прав вимоги № 149, за яким від первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс" було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги.

05.08.2020 між ТОВ Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язується відпустити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Таліон Плюс" за плату та на умовах, визначених цим договором.

31.08.2023 на виконання умов Договору факторингу ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" підписали Реєстр прав вимоги № 11, за яким від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі, зазначеному в Реєстрі прав вимоги.

08.07.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "Ейс" було укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором фактрингу від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 21507 грн. 34 коп., з яких: 10748 грн. 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10759 грн. 15 коп. - заборгованість за неоплаченими відсотками за користування кредитом.

При цьому, факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені в Реєстрі боржників № б/н від 08.07.2025 до позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу.

За вказаних обставин, позивач, як новий кредитор відповідачки, звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2025 у задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с. 183-191).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що наявні у матеріалах справи розрахунки не суперечать один одному та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема із витягами з Реєстру прав вимоги № 149 від 31.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020.

Зазначає, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами позивачем не було здійснено жодних додаткових нарахувань та не застосовано жодних штрафних санкцій до боржника.

За вказаних обставин, вважає, що розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту наявності заборогованості у відповідачки у заявленому до стягнення розмірі.

Також, не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявна у матеріалах справи виписка з особового рахунку є неналежним доказом, адже дана виписка містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи (т. 2, а.с. 1-14).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. При цьому, відповідачу надано 10 робочих днів з дня отримання копії ухвали та апеляційної скарги, для подання відзиву. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги була направлена рекомендованим листом відповідачці за адресою її місця реєстрації. Конверт повернувся до Київського апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).

Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідачка не подала до суду відзив на апеляційну скаргу, суд вирішує справу за наявними матеріалами, адже відсутність відзиву не перешкоджає розгляду справи.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 606751007 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до п.1.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 10750,00 грн на умовах строковості, зворотності. платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Кредит надається строк на 84 дні.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 237,25 грн річних, що становить 0,65% від суми кредиту за час користування ним.

На умовах визначених п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 % річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним.

За умови застосування до відносин між сторонами умов нарахування процентів за базовою процентною ставкою: загальні витрати за кредитом складають 6807,64 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту складає: 17557,64 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 474,50% річних.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчився 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року

За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимог.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Реєстр прав вимоги №149 від 31.08.2021».

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

На підтвердження права вимоги до відповідачки позивач надав документ з назвою «Реєстр прав вимоги №11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020», згідно з відомостями якого від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.

08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 08/07/25-Е.

За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку 1 та є невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження права вимоги до відповідачки позивач надав документ з назвою «Реєстр боржників б/н до Договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025», згідно з відомостями якого від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

На підтвердження розміру заборгованості відповідачки позивач подав до суду Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 606751007 від 29.04.2021, згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 21507,34 грн.

Також, у матеріалах справи міститься Виписка з особового рахунка за кредитним договором №606751007, за яким заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 21507,34 грн.

На виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів АТ «Ощадбанк» надав відповідь № 46/1211/145001/2025/БТ від 11.11.2025, згідно з відомостями якої платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Також надано інформацію про фінансовий номер телефону та підтверджуючий документ про зарахування 10750,00 грн. на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку, за вказаний період. Надано виписку про рух коштів за період з 29.04.2021 по 04.05.2021 в електронному вигляді.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши факт наявності між сторонами договірних відносин, а також те, що ними погоджено у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки та порядок сплати коштів, дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідачки боргу у спірних правовідносинах станом на день звернення до суду з цим позовом та станом на день постановлення судом рішення у справі.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, за змістом частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц міститься висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України "Про електронну комерцію" продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення.

Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісними кредиторами за кредитними договорами, у яких він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з правовою позицією, яка була викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, факт перерахування коштів на рахунок відповідачки підтверджується листом АТ "Державний ощадний банк України" від 11.11.2025 та випискою по рахунку за № НОМЕР_3 хх-хххх-8610 за період з з 29.10.2021 по 04.05.2021, з яких вбачається, що 29.04.2021 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало відповідачці грошові кошти у розмірі 10750 грн. 00 коп. на банківську карту № НОМЕР_1 .

При цьому, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №606751007 від 29.04.2021 та випискою особового рахунка за кредитним договором №606751007 станом на 31.07.2025 заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 21507 грн. 34 коп., з яких: 10748 грн. 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10759 грн. 15 коп. - заборгованість за неоплаченими відсотками за користування кредитом.

Вказані докази, в силу вищенаведених положень законодавства, є належними та допустимими доказами, які підтверджують існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором у заявленому до стягнення розмірі.

Натомість, відповідачем не спростовано відсутності у нього заборгованості за кредитним договором або наявності заборгованості в іншому розмірі, зокрема не надано контррозрахунку, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором матеріали справи також не містять.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позивачем доведено та обгрунтовано наявність у відповідача заборгованості у загальному розмірі 21507 грн. 34 коп., суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є позивач, належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 21507 грн. 34 коп., що підтверджується належними та допустимими доказами, приходить до висновку про наявність правових для стягнення з відповідачки на користь позивача вказаної суми заборгованості.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ "ФК "Ейс" у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 11/08/25-01 від 11.08.2025, додаткова угода №9 від 11.08.2025 до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 22.08.2025.

Разом з тим, у постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 21507 грн. 34 коп., тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3 000 грн. 00 коп.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви та 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Оскільки, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "Ейс" до ОСОБА_1 , з останньої підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2422 грн. 40 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн. 60 коп.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" - задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 606751007 від 29 квітня 2021 року у розмірі 21507 (двадцять одна тисяча п'ятсот сім) грн. 34 коп.

Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) грн. 40 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, кабінет 13.

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Оніщук М.І.

Судді Шебуєва В.А.

Кафідова О.В.