ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

м. Харків

справа № 639/3089/25

провадження № 22-ц/818/784/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря Муренченко С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року в складі судді Борисенка О.О.

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08.03.2025 в АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за її участю і військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 .

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23.04.2025 у справі № 635/2364/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав механічні пошкодження, та вона зазнала матеріальних збитків. 24.04.2025 вона отримала страхове відшкодування у розмірі 159950,00 грн.

З метою встановлення ринкової вартості матеріальних збитків для отримання компенсації нею замовлено оцінку майна, відповідно до якої вартість матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Mazda CX-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 591 800,00 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй спричинена моральна шкода у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу, через численні пошкодження та деформації частин транспортного засобу вона позбавлена можливості користуватися автомобілем за призначенням, зокрема пересуватися на автомобілі та перевозити на ньому членів своєї родини. Внаслідок неможливості користуватися автомобілем вона зазнала негативних змін у повсякденному житті, в неї порушився звичайний ритм життя.

Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 431 850,00 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн, суму витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку у розмірі 3500,00 грн, а також судові витрати.

Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 431 850,00 грн, суму витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку у розмірі 3500,00 грн, та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а всього стягнути 445 350,00 грн; відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3562,86 грн.

Додатковим рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2025 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9176,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно інформації з офіційного сайту АО «вСуді» зазначено, що дані суб`єкта оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 розміщені у розділі осіб, які тривалий час співпрацюють з даним адвокатським об`єднанням. Таким чином, позивач під час прийняття рішення про вибір суб`єкта оціночної діяльності звернулась до конкретного оцінювача, який з великою вірогідністю був рекомендований її представником адвокатом Кайдашовим В.С. Дії представника позивача у даному разі спотворюють волевиявлення позивача на вільний вибір оцінювача та роблять такі дії представника упередженими. Відповідно, враховуючи визнання тривалої співпраці оцінювача з адвокатським об`єднанням, особисте знайомство та гарні особисті стосунки, такий звіт про оцінку майна не можна визнати незалежним та об`єктивним.

Зазначила, що оцінювач ФОП ОСОБА_3 не має відповідної кваліфікації за спеціальністю 12.2 - «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» та не є атестованим судовим експертом, а тому складений ним Звіт, як доказ вартості матеріального збитку, не може бути прийнятий судом, як належний і допустимий доказ розміру завданого позивачу матеріальної шкоди від дорожньо-транспортної пригоди, оскільки напрямки оцінки майна щодо яких оцінювачу діяльності ФОП ОСОБА_3 дозволена практична оціночна діяльність лише за напрямом оцінки майна за кодами 1.1. «Оцінка нерухомих речей (Нерухомого майна, нерухомості), у тому числі експертна оцінка земельних ділянок та прав на них», 1.2. «Оцінка машин і обладнання», 1.3. «Оцінка колісних транспортних засобів», 1.7. «Оцінка нерухомих речей, крім таких що віднесені до машин, обладнання, колісних транспортних засобів та тих, що становлять культурну цінність». Окрім цього, у складеному Звіті від 03.04.2025 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_3 , не зазначено, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Судом залишені поза увагою доводи відповідача про те, що наявний в матеріалах справи звіт про оцінку майна та висновок про вартість майна є різними експертними дослідженнями, які не можуть бути одночасно присутніми в одному документі. Крім того, дата огляду у звіті про оцінку майна та у Протоколі огляду транспортного засобу відрізняється. У першому випадку огляд проводився за адресою АДРЕСА_2 , в другому по АДРЕСА_3 . За якою адресою в дійсності знаходиться автомобіль та які причини були для його переміщення зазначені документи не містять. Також, під час проведення огляду транспортного засобу представник відповідача до огляду не залучався. Оцінювачем ФОП Дорошевим Р.О. під час складання звіту про оцінку майна протокол огляду транспортного засобу від 01.04.2025 року складено частково на російській мові.

Посилалася на те, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 14.04.2025 року зазначено, що правову допомогу надає АО «вСуді». Така ж інформація зазначена і в ордері про надання правової допомоги. Разом з тим, адреси знаходження Адвокатського об`єднання в договорі та ордері різняться. Разом з тим, відповідно позовної заяви зазначено, що представником Позивача є ОСОБА_4 , а не адвокатське об`єднання «вСуді».

21.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала додаткові пояснення у справі, в яких вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.03.2025 о 19 годині 12 хвилин ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який мав технічну несправність гальмівної системи, при виникненні перешкоди не зупинив транспортний засіб або не об`їхав перешкоду, та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda CX5», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23.04.2025 у справі № 639/2364/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн (а.с.71-72).

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 , виданого 08.06.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Національній гвардії України.

З відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2025 вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_3 належить військовій частині, солдат ОСОБА_2 має право керувати цим транспортним засобом на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 42 від 09.01.2025. Солдат ОСОБА_2 керував даним транспортним засобом під час виконання СБЗ, згідно наряду щодо використання машин військової частини НОМЕР_1 з 01.03.2025 по 10.03.2025 (а.с.86).

Відповідно до копії технічного талону транспортного засобу, транспортний засіб «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску належить військовій частині НОМЕР_1 (а.с.50,52,70).

Згідно з відповіддю Військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2025, станом на 08.03.2025 несправності гальмівної системи транспортного засобу «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 відсутні (а.с.66).

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «MAZDA» моделі CX-5, державний номер НОМЕР_2 , 2024 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.28 зворот).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування від ПрАТ СК «Уніка», згідно з договором 021046/4440/0000870 від 19.08.2024, без ПДВ, у розмірі 159 950,00 грн шляхом переказу 24.04.2025 на її банківську картку (а.с.9).

17.03.2025 ОСОБА_1 уклала з оцінювачем ФОП Дорошевим Р.О., що діє на підставі Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 113/21 від 16.02.2021, договір на виконання робіт по незалежній оцінці розміру матеріального збитку, що нанесено КТЗ «MAZDA» моделі CX-5, державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП. Дата оцінки 17.03.2025. Вартість робіт по оцінці розміру матеріальної шкоди становить 3500,00 грн (а.с.10).

Відповідно до рахунку фактури № 023/03-2025 від 17.03.2025 та Акту № 023/03-2025 здачі-прийняття робіт (наданих послуг), ОСОБА_1 сплатила 03.04.2025 на користь ФОП ОСОБА_3 плату за виконання звіту з оцінки у розмірі 3500,00 грн (а.с.11-13).

Згідно зі Звітом про оцінку майна, складеного 03.04.2025 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 на дату оцінки 17.03.2025, вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки «MAZDA» моделі CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2024 року випуску, складає 591800,00 грн (а.с.19-36).

Відповідно до наданих документів, оцінювач ОСОБА_3 має кваліфікацію оцінювача, зокрема, у межах напрямку, оцінка колісних транспортних засобів (а.с.103-104).

Згідно з відповіддю Фонду державного майна України від 26.05.2025 на адвокатський запит, станом на 03.04.2025 (дату складання Звіту) суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (оцінювач ОСОБА_3 ) мав чинні сертифікат оціночної діяльності та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, а отже, мав право здійснювати практичну діяльність з оцінки майна в межах спеціалізації 1.3, зокрема, визначати вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу та складати документ, передбачений Законом про оцінку звіт про оцінку майна (а.с.109-111).

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина ОСОБА_2 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 159 950,00 грн.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

У постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23) зазначено, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що 08.03.2025 о 19 годині 12 хвилин ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який мав технічну несправність гальмівної системи, при виникненні перешкоди не зупинив транспортний засіб або не об`їхав перешкоду, та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda CX5», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 23.04.2025 у справі № 639/2364/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди завдано технічних пошкоджень автомобілю«Mazda CX5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

Спеціальний транспортний засіб «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, належить Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується технічним талоном транспортного засобу «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (організація Військова частина НОМЕР_1 ).

Матеріали справи свідчать про те, що солдат ОСОБА_2 має право керувати транспортним засобом «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 42 від 09.01.2025. Солдат ОСОБА_2 керував даним транспортним засобом під час виконання СБЗ, згідно наряду щодо використання машин військової частини НОМЕР_1 з 01.03.2025 по 10.03.2025.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України Про Збройні Сили України майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (код НОМЕР_5 ) є самостійною (окремою) юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Оскільки шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, суд вважає, що саме Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України несе відповідальність за спричинену позивачу пошкодженням транспортного засобу шкоду. Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, то шкода підлягає відшкодуванню саме військовою частиною на підставі положень ст. 1172 ЦК України.

Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, що вказано у правовому висновку, що викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18), який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Отже, на момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відношеннях із військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України як військовослужбовець та під час ДТП виконував службові обов`язки, тому належним відповідачем у даних правовідносинах по відшкодуванню заподіяної шкоди є саме військова частина.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, як особи, з якою водій перебував у трудових відносинах.

Суд першої інстанції встановив, що за звітом про оцінку майна, складеного 03.04.2025 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 на дату оцінки 17.03.2025, вартість матеріальних збитків, нанесених внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки «MAZDA» моделі CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2024 року випуску, складає 591800,00 грн.

На рахунок ОСОБА_1 ПрАТ СК «Уніка» здійснено страхове відшкодування у розмірі 159 950,00 грн.

Ці обставини не були спростовані відповідачем в силу статей 12, 81 ЦПК України.

На думку ОСОБА_1 невідшкодованою залишилась завдана їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода у розмірі 431850,00 грн ((591800,00 грн (вартість матеріальних збитків) - 159 950,00 грн (страхове відшкодування)).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, провадження 61-1819св17, зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд апеляційної інстанції правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування необхідно вираховувати саме з вартості матеріального збитку, тому наявні підстави для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкодивнаслідок дорожньо-транспортної пригоди 431850,00 грн(вартість матеріального збитку 591800,00 грн 159 950,00 грн страхове відшкодування).

Посилання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на те, що оцінювач ФОП ОСОБА_3 не має відповідної кваліфікації, у складеному Звіті від 03.04.2025 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_3 , не зазначено, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зазначений звіт було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка виконувала звіт, ОСОБА_3 , є оцінювачем, зокрема, за напрямом 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюється.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20), від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20 (провадження № 61-9688св22).

Доводи апеляційної скарги про те, що під час проведення огляду транспортного засобу представник відповідача до огляду не залучався, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до пункту 5.2 Методики виклик заінтересованих осіб для технічного огляду здійснюється у разі потреби.

Посилання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на те, що суб`єкт оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_3 тривалий час співпрацює з адвокатським об`єднанням, яке представляє інтереси позивача, тому такий звіт про оцінку майна не можна визнати незалежним та об`єктивним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це є лише припущенням відповідача.

Доводи Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про те, що дата огляду у звіті про оцінку майна та у протоколі огляду транспортного засобу відрізняється спростовуються матеріалами справи, оскільки вказана дата співпадає у цих документах, а саме 01.04.2025. При цьому дату завершення складання звіту зазначено 03.04.2025, тобто дані з протоколу огляду транспортного засобу було враховано у звіті.

Твердження Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про те, що у звіті про оцінку майна та у протоколі огляду транспортного засобу відрізняється місце огляду транспортного засобу, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи містять рецензію на звіт про оцінку матеріального збитку, нанесеного внаслідок ДТП колісному транспортному засобу марки MAZDA, моделі СХ-5, реєстр. № НОМЕР_2 , за висновком якого реалізована в звіті концепція вартості відповідає вимогам діючих нормативних документів та Національних стандартів. Обраний методичний підхід (витратний) відповідає меті оцінки та обраному виду вартості (ринкова). Використаний методичний підхід та процедура в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. Звіт про оцінку у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, має незначні недоліки, що не вплинули на остаточний результат оцінки. Звіт може бути використаний для цілей, встановлених завданням на оцінку (а.с.34зворот-35).

Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано.

В суді апеляційної інстанції відповідачу роз`яснювалось право на заявлення клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, однак правом на призначення у справі відповідної експертизи відповідач не скористався. Тобто, ці обставини не були спростовані відповідачем в силу статей 12, 81 ЦПК України.

Також, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із оплатою послуг щодо складання звіту в розмірі 3500,00 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, урахувавши обставини справи, істотність вимушених змін у житті позивача, характер, тривалість та обсяг заподіяних йому моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Посилання відповідача на те, що представник позивача не надав до суду достатніх доказів на представництво у суді є безпідставними, оскільки надані документи на представництво інтересів позивача у суді оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна