Справа № 602/1189/25
Провадження № 2/602/167/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

"03" березня 2026 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря с/з Майхрук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (далі у тексті також Товариство або позивач) через свого представника адвоката Дідуха Є.О., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 17.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі у тексті також кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі у тексті також відповідач або позичальник) уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4396304, на підставі якого кредитодавець надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки на умовах договору. В подальшому права вимоги за кредитним договором були відступлені кредитодавцем позивачу на підставі договору факторингу. Відповідно позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за вищезгаданим кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, борг не погасив, внаслідок чого у нього перед позивачем існує заборгованість у загальному розмірі 25 000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Окрім того, просить зазначити у резолютивній частині рішення в порядку ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України про нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту його виконання, і стягнути отриману суму інфляційних втрат та 3% річних з відповідача на користь позивача.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.

Ухвалою суду від 19.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 січня 2026 року.

Ухвалою суду від 14.01.2026 витребувано письмові докази в АТ «А-БАНК», розгляд цивільної справи відкладено на 03 березня 2026 року.

Представник позивача в судове засідання не прибув, однак у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання.

Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові пояснення представника позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.

17 лютого 2024 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав: Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4396304 з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Паспорт споживчого кредиту та Додатки до зазначеного договору, в т.ч. Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №1), що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями відповідних документів (а.с. 17-31).

Також, підписавши 17.02.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Заяву про прийняття пропозиції на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився, серед іншого з: умовами публічної пропозиції, з інформацією про ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», інформацією про види фінансових послуг, що надаються товариством клієнту, істотними характеристиками послуг з надання споживчого кредиту, про можливі наслідки для клієнта, в разі користування ним кредитом, невиконання ним обов`язків згідно з договором про споживчий кредит, - погодився з ними та зобов`язався їх виконувати (а.с.16 на звороті).

Згідно з п. 2.1 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4396304 від 17.02.2024 на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Станом на 17.02.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код 42753492) було зареєстроване як фінансова установа та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується копіями Витягу із Державного реєстру фінансових установ Національного банку України, Розпорядження Нацкомфінпослуг від 04.04.2019 №529 (а.с. 113-114), а також інформацією, яка міститься на офіційному веб-сайті НБУ «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Нормою абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Таким чином, у порядку визначеному законодавством, зокрема, статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 уклали у письмовому вигляді в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4396304 від 17.02.2024 (далі у тексті Кредитний договір).

Уклавши Кредитний договір, відповідач добровільно прийняв умови цього договору, погодився з ними і взяв на себе відповідні договірні зобов`язання.

На підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Умовами укладеного Кредитного договору передбачено наступні умови: тип кредиту кредит, сума кредиту (загальний розмір) складає 2500,00 грн (пункт 2.1); строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів (пункт 1.3); тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Кредитного договору (пункт 1.4.1); мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п.1.8); товариство надає кредит в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 (пункт 2.1); суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору, дати надання кредиту 17.02.2024 або 18.02.2024 (пункт 2.2).

Зі змісту листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» за вих. №28 від 03.10.2024 убачається, що 17.02.2024 на підставі укладеного з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №03012024-1 від 03.01.2024 було успішно перераховано кошти усумі 2500,00 грн на платіжну картку, реквізити якої (маска картки) відповідають реквізитам (масці картки), вказаної у Кредитному договорі (а.с. 40).

Факт зарахування 17.02.2024 грошових коштів у сумі 2500,00 грн на банківський рахунок відповідача підтверджується відповіддю АТ «А-БАНК» та рухом коштів по рахунку, наданими на виконання ухвали суду в порядку витребування доказів (а.с. 136-144).

В подальшому 23.09.2024, Товариство як Фактор, з однієї сторони, та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як Клієнт, з іншої сторони, підписали Договір факторингу № 23/09/2024 (далі Договір факторингу), згідно з п.1.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 86-93).

За пунктом 1.2 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами Акту прийому передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2 та надходження ціни продажу в повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього договору, на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок Клієнта, - підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості.

Пунктом 3.3 Договору факторингу передбачено, що ціна продажу за договором становить 1601559,81 грн.

23 вересня 2024 року на виконання умов Договору факторингу його сторони підписали та скріпили їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників, за яким Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників (а.с. 94 на звороті).

У Реєстрі боржників від 23.09.2024, підписаному сторонами Договору факторингу, копії окремих сторінок якого додані до позовної заяви, зазначені: ПІБ відповідача, його РНОКПП, номер Кредитного договору, сума заборгованості за основною сумою боргу 2500,00 грн, сума заборгованості за відсотками 13750,00 грн, тощо (а.с. 53-54)

Згідно з платіжною інструкцією № 42 від 25.09.2024 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» сплатило визначену у Договорі факторингу ціну продажу у сумі 1601559,81 грн шляхом безготівкового перерахунку коштів на банківський рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 96).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.

Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» () станом на 23.09.2024 було зареєстроване як фінансова установа та мало чинну ліцензію на діяльність фінансової компанії з факторингу, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 , виданим НБУ 15.09.2021, копія якого надана позивачем (а.с. 115), а також інформацією, яка міститься на офіційному веб-сайті НБУ «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.

Отже, на момент укладення Договору факторингу його сторони володіли спеціальною правоздатністю для вчинення відповідного правочину.

Таким чином суд встановив, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшло від кредитодавця, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», до позивача і останній є новим кредитором у правовідношенні, яке виникло між первісним кредитором та відповідачем на підставі Кредитного договору.

На обґрунтування розміру позовних вимог до позовної заяви позивачем додано розрахунки заборгованості за Кредитним договором, виконані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за період з 17.02.2024 по 23.09.2024 включно, а також Товариством - за період з 24.09.2024 по 10.02.2025 включно (а.с. 55 - 61).

Згідно з наведеними розрахунками сума основного боргу становить 2500,00 грн, загальна сума нарахованих процентів складає 22500,00 грн, сума оплат позичальника - 0 грн.

Суд, перевіривши правильність нарахувань сум процентів у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони здійснені відповідно до умов укладеного Кредитного договору та чинного законодавства: у розмірі, який передбачений Кредитним договором; проценти нараховані у межах строку кредитування.

За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо сплати боргу позичальником, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача згідно з Кредитним договором за тілом кредиту та процентів у вказаному вище розмірі.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Суд установив, що відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, ні перед кредитодавцем (первісним кредитором), ні перед позивачем (новим кредитором), який на підставі Договору факторингу набув право вимоги до відповідача.

За встановлених обставин позов слід задовольнити повністю.

Щодо судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом згідно з платіжною інструкцією № 12968 від 05.12.2025 (а.с. 1).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

У матеріалах справи міститься Договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений між Товариством (Замовником) та адвокатом Дідухом Є.О. (Виконавцем) (а.с. 110 - 111).

Згідно із Заявкою №4396304 від 21.04.2025 на виконання доручення до вищевказаного договору Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4396304 від 17.02.2024, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с. 34-35).

Також позивачем надано Акт №4396304 від 25.11.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (далі у тексті - Акт), Детальний опис робіт (наданих послуг) №4396304 від 25.11.2025 (далі у тексті Детальний опис робіт), а також рахунок на оплату №4 від 25.11.2025, виставлений адвокатом Дідухом Є.О. позивачу за надані юридичні послуги на суму 10000,00 грн (а.с. 32, 33, 39).

У згаданих вище документах зазначено, що адвокат Дідух Є.О. надав позивачу такі юридичні послуги у цій справі (далі у тексті - Перелік): 1) зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства тривалістю 0,5 год, вартістю 440,00 грн; 2) дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи - 1 год, 840 грн; 3) аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції - 0,5 год, 440 грн; 4) підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом - 1 год, 840 грн; 5) письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів - 1 год, 840 грн; 6) проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів - 1 год, 840 грн; 7) складання позовної заяви про стягнення заборгованості - 2 год, 1640 грн; 8) складення та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, інших необхідних документів, зокрема щодо підтвердження понесених витрат на правову допомогу) 1 год, 840 грн; 9) складення та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо) 2 год, 1640 грн; 10) представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою у цій справі, в т.ч. участь у судових засіданнях - 2 год, 1640 грн. Загальна сума наданих послуг визначена у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд неодноразово висновував те, що при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (див., до прикладу, додаткові постанови Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18, постанову від 05.06.2019 у справі № 922/928/18).

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23.

Насамперед, оцінюючи заявлений у цій справі обсяг адвокатських витрат з точки зору того, чи були такі витрати понесені фактично, суд зауважує, що адвокат Дідух Є.О. не брав участі у жодному судовому засіданні, оскільки одразу у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, продублювавши його в окремо поданій до суду заяві від 14.01.2026. Відтак, роботи (послуги), зазначені у п.10 Переліку вартістю 1640,00 грн, фактично виконані (надані) не були.

Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8360,00 грн.

Окрім того, оцінюючи розмір витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування, з огляду на їхню розумну потребу для конкретної справи, суд враховує, зокрема, складність цієї справи, а також пропорційність їх розміру до предмета спору.

Ця справа відноситься до категорії малозначних (не складних) справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором споживчого кредитування; матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, на думку суду, зазначені у пунктах 1-5 Переліку роботи (послуги), що полягали у зустрічі з клієнтом, його консультуванні (спочатку усному, а потім і письмовому), дослідженні наданих клієнтом документів, аналізі фактичних обставин справи, чинного законодавства, судової практики, і на які адвокат у цілому витратив 4 год, вартістю 3400,00 грн, не відповідають критеріям їх дійсності та необхідності для цієї справи. При цьому, суд ураховує ще й те, що юридична особа позивача здійснює свою діяльність як фінансова установа на ринку роздрібного (споживчого) кредитування з 2017 року, що слідує зі змісту інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті НБУ «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/. Тобто, близько восьми років на момент надання йому адвокатом послуг у цій справі.

Окрім того, суд вважає, що вартість послуг за пунктом 9 Переліку є необґрунтованою з точки зору витраченого адвокатом часу.

Так, під час розгляду цієї справи судом представник позивача подав до суду, окрім позовної заяви, два процесуальні документи, а саме: клопотання про витребування доказів судом (обсяг друкованого тексту 3 стор.) та заяву про розгляд справи без участі (обсяг друкованого тексту 2 стор.).

При цьому, як слідує з Акта і Детального опису робіт адвокат витратив на складення та оформлення згаданих вище процесуальних документів стільки ж часу як і на складення позовної заяви, обсягом друкованого тексту у 27 сторінок.

До того ж, подання до суду заяви про розгляд справи без участі від 14.01.2026 не було «необхідним» для розгляду цієї справи, оскільки як суд зазначав вище, аналогічне клопотання міститься у позовній заяві.

Отже, з огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що розмір заявлених стороною позивача витрат на професійну правову допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору відповідача і не може покладатися на нього в повному обсязі, оскільки, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є непропорційним до предмета спору у цій справі.

За таких обставин, ураховуючи співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити як надмірних.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту його виконання в порядку ч. 10,11 ст.265 ЦПК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною десятою статті 265 ЦПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 викладені висновки щодо застосування приписів ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України, згідно з якими нарахування пені або відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги.

Окрім того, у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що застосування частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення (див. пункти 112-115 згаданої постанови).

У справі, що розглядається, позивач не заявляв позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України і суд, відповідно, щодо такої вимоги рішення не ухвалював.

Також суд звертає увагу позивача на те, що можливість зазначення в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення положеннями ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України взагалі не передбачено (лише нарахування відсотків або пені).

Окрім того, як слідує зі змісту зазначених процесуальних норм та висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання.

Згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває дотепер.

Кредитний договір був укладений між позивачем та відповідачем 17.02.2024 на строк до 10.02.2025.

Тобто строк виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором та відповідно, прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором мали місце у період дії в Україні правового режиму воєнного стану.

Указом Президента України від 12 січня 2026 року №40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 14 лютого 2026 року №4757-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 3 лютого 2026 року строком ще на 90 діб.

Ураховуючи наведене вище, у суду відсутні правові підстави для застосування положення ч. 10 ст. 265 ЦПК України.

На підставі викладеного вище, статей 207, 512, 514, 525, 526, 639, 1054, 1077 ЦК України, положень Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію» та керуючись статтями 5, 12, 13, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн, з яких сума основного боргу (сума кредиту) 2500,00 грн, сума заборгованості за процентами 22500,00 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп).

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 (три тисячі) грн.

5. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: В. А. Наумчук