ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/4817/13/26 Доповідач - Костів О.З.
Д О Д А Д К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2026 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:
головуючого - Костів О.З.
суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,
У вересні 2024 року ОСОБА_3 (далі позивачка), в інтересах якої діє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 12 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, та відповідач ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Фльорків Олександр Володимирович, подали на нього апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі сторона позивача просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді, які очікуються понести в розмірі 16000.00 грн.

Також, 18 лютого 2026 року в судовому засіданні представник позивачки до закінчення судових дебатів зробив заяву, що ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду буде подано заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року, змінено.

Збільшено розмір стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10000.00 грн до 20000.00 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виключено з мотивувальної частини рішення посилання про те, що «судом встановлено та відповідачем ОСОБА_4 визнається отримання приватною клінікою «Стоматологія професора Щерби Віталія» щомісячного доходу в розмірі 500 000 грн до вирахування податків та інших витрат, що також підтверджується випискою по рахунках ОСОБА_4 у АТ «КБ «ПриватБанк», записаних банком на магнітних носіях».

26 лютого 2026 року представник позивачки - адвокат Магдич О.О. через систему «Електронний суд» подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 18000.00 грн.

В обґрунтування поданої заяви представник позивачки долучила акт приймання-передачі наданих послуг від 19 лютого 2026 року про надання юридичних послуг адвокатом в справі 607/26711/24, договір про надання правничої допомоги №42 від 29 вересня 2025 року. Загальна сума витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 18000.00 грн, детальний розрахунок яких міститься в акті від 19 лютого 2026 року.

Крім того, представник позивачки просила поновити процесуальний строк на подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки остання у період з 21 лютого 20226 року по 26 лютого 2026 року перебувала на лікарняному, що підтверджується медичною довідкою.

З огляду на викладене просить ухвалити додаткове судове рішення.

02 березня 2026 року представник відповідача - адвокат Фльорків О.В. через систему «Електронний суд» подав до апеляційного суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Обґрунтовує тим, що представником позивачки додана до заяви копія консультативного висновку спеціаліста, виданого лікарем Науково-практичного медичного центру «Салютем» від 21 лютого 2026 року не є документом, яким згідно чинного законодавства підтверджується тимчасова непрацездатність особи. За наведених обставин та положень закону наявність поважних причин пропуску встановленого абзацом другим частини восьмої статті 141 ЦПУ України строку для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат та підстав для поновлення такого строку позивачем не доведено, і така заява у відповідності до абзацу третього частини восьмої статті 141 ЦПУ України підлягає залишенню без розгляду.

Також зазначає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необґрунтованими та такими, що не відповідають критеріям реальності таких витрат та їх співмірності зі складністю цієї справи та складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат подані з порушенням встановлених процесуальним законом порядку і строків їх подання, і такі витрати не підлягають стягненню судом.

З огляду на викладене просить заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції залишити без розгляду. У разі відмови у залишенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду, відмовити в задоволенні заяви про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. У разі прийняття судом рішення про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, які підлягають розподілу між сторонами, до 2000.00 грн.

Відповідно до частини першої та другої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Щодо заяви про поновлення строку для подання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

За змістом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або судом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому приписи чинного ЦПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

18 лютого 2026 року за результатами перегляду справи апеляційним судом ухвалено постанову.

Обґрунтовуючи поважність причин не подання доказів на підтвердження понесення таких витрат, представник позивачки адвокат Магдич О.О. послалася на те, що вона у період з 21 лютого 2026 року по 26 лютого 2026 року перебувала на лікарняному, що підтверджується медичною довідкою.

Відповідно до консультаційного висновку від 21 лютого 2026 року, складеного спеціалістом Науково-практичного медичного центру «Салютем» Колтуновою О.Ю. вбачається, що ОСОБА_6 звернулася за медичною допомогою в зв`язку із погіршенням стану здоров`я та їй встановлено відповідний діагноз із призначенням курсу лікування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе поновити представнику позивачки - адвокату Магдич О.О. строк на подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в заяві, колегія суддів приходить до висновку, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, розподіл судового збору у справі здійснює суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

У справі, яка переглядається апеляційний судом, встановлено, що 26 лютого 2026 року представником позивачки на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд, надано належним чином завірені копії наступних документів:

- договір на адвокатські послуги №42 від 29 вересня 2025 року;

- ордер на надання правничої допомоги №1121512 від 29 вересня 2025 року;

- акт приймання-передачі від 19 лютого 2026 року.

Відповідно до п.1.1 договору на адвокатські послуги №42 від 29 вересня 2025 року, виконавець здійснює захист інтересів замовника у цивільній справі №607/26711/24.

Як вбачається із акту приймання-передачі послуг від 19 лютого 2026 року, в якому детально описано обсяг виконаних робіт, адвокатом у зв`язку із наданням правової допомоги Щербі Олені Юріївні у суді апеляційної інстанції виконано наступні роботи:

- 5000.00 грн із розрахунку затрати робочого часу адвоката від 10 годин та 1 год = 500 грн, за «вивчення правової ситуації та перспективи щодо розгляду і подання апеляційної скарги», «підготовка необхідних процесуальних документів (в т.ч. клопотань, скарг, запитів, заяв про долучення та витребування доказів, і т.ін.) та подача їх до суду та інших компетентних органів)»;

- 10000.00 грн із розрахунку затрати робочого часу адвоката від 20 годин та 1 год = 500 грн, за «вивчення судової практики Верховного суду України з даного питання, підготовка апеляційної скарги позивачки, формування комплексу документів для їх подання, надіслання відзивів та доданих документів іншим учасникам справи та їх подача (надсилання) до Тернопільського апеляційного суду»;

- 3000.00 грн за участь в судовому засіданні (або судових засіданнях) Тернопільського апеляційного суду,

а всього на суму 18000 грн.

Також у вищевказаному акті, який підписано позивачкою та його адвокатом, зазначено, що оплата проведена в повному обсязі.

Таким чином витрати позивача ОСОБА_3 на професійну правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з цим, проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачеві адвокатом Магдич О.О. послуг, а також подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Колегія суддів зазначає, що акт приймання-передачі послуг від 19 лютого 2026 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На думку апеляційного суду, наведені в акті послуги щодо вивчення правової ситуації та перспективи щодо розгляду і подання апеляційної скарги (5000 грн), підготовка апеляційної скарги (10000 грн), не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірними зі складністю справи.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи №607/26711/24 та виконані роботи (надані послуги), апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені представником позивачки адвокатом Магдич О.О. до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 18000.00 грн до відшкодування у повному обсязі не підлягають, оскільки, на думку суду, є надмірно завищеними.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Магдич О.О. послуг, заперечення сторони відповідача, часткове задоволення апеляційної скарги позивачки, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь позивачки підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Доводи представника відповідача адвоката Фльорківа О.В. про те, що в акті приймання-передачі від 19 лютого 2026 року міститься описка, зокрема зазначено, що виконані в рамках договору про надання правової допомоги у справі №607/10326/22, колегія суддів відхиляє, оскільки проаналізувавши повний зміст вказаного документу слід дійти висновку, що правнича допомога надавалася в рамкам цивільної справи №607/26711/24. Крім того даний акт підписано позивачкою ОСОБА_3 та адвокатом Магдич О.О.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

У зв`язку з тим, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, на підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги позивачці в сумі 7000 грн, покладаються на ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.141, 270, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення у цивільній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені за апеляційний розгляд даної справи, у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копiйок.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту додаткової постанови 04 березня 2026 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома