ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

установив:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2006 року. Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя у сторін не склалося, заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської від 31.01.2019 року шлюб між ними розірвано.

На теперішній час син навчається у Національному авіаційному університеті на контрактній основі з денною формою навчання повний навчальний день зі строком навчання червень 2028. Вартість навчання за весь період навчання становить 119600,00 грн (або 29900,00 грн щороку протягом чотирьох навчальних років).

Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальну допомогу сину, хоча як батько зобов`язаний утримувати сина. Водночас син потребує матеріальної допомоги від батька у зв`язку з навчанням, оскільки у зв`язку із навчання на денній формі позбавлений можливості працевлаштування.

Позивач самостійно оплачує вартість навчання спільного сина та утримує його.

Крім того, позивач стверджує, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти, оскільки він проходить службу в лавах ЗСУ та має щомісячне грошове забезпечення.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється виконувати свій обов`язок щодо утримання сина, який не досяг віку 23 років та продовжує навчання, тому вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 10 вересня 2025 року відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Водночас, відповідач ухвалу судді від 10 вересня 2025 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 20 жовтня 2025 року зобов`язав Міністерство оборони України надати відомості стосовно того чи проходить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , службу у складі ЗСУ та чи переведена його військова частина на воєнний стан і чи бере безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території України, виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

03.11.2025 Фастівський міськрайонний суд Київської області надіслав на адресу Міністерства оборони України копію ухвали суду про відкриття провадження у цій справі разом із копією позовної заяви з додатками для вручення ОСОБА_2 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з проханням надіслати суду підтвердження вчинення цієї дії.

12.11.2025 на адресу суду надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_2 №1098 від 25.10.2025, відповідно до якого ухвала суду про відкриття провадження у справі для виконання скерована до військової частини НОМЕР_1 .

18.12.2025 суд повторно звернувся із запитом до Міністерства оборони України з метою отримання інформації стосовно вручення ОСОБА_2 копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками.

12.11.2025 на адресу суду надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_2 №1350 від 14.12.2025, відповідно до якого ухвала суду про відкриття провадження у справі для виконання скерована до військової частини НОМЕР_1 .

16.01.2026 на адресу суду надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_1 №1843/1061 від 15.01.2026, згідно з яким солдат ОСОБА_2 особисто ознайомлений з ухвалою суду від 10.09.2025 та отримав копію позовної заяви. До вказаного листа надана розписка ОСОБА_2 про вчинення ним цих дій 12.01.2026.

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подав.

Позивач до ухвалення судом рішення у цій справі не подала заяву про відмову від позову.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Оскільки суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться.

Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірваний заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2019 року (а.с. 7).

Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 6).

Відповідно до договору про навчання у Національному авіаційному університеті № 01488 від 20.08.2024 року, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028 рік, галузь знань електроніка, автоматизація та електронні комунікації, спеціальність автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка (а.с.8).

Відповідно до довідки без дати та без номеру, виданої головою вуличного комітету м. Фастів №31 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з відомостями відповіді № 2382806 від 25.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ця адреса є зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, суд встановив, що ОСОБА_2 проходить військову службу у складі ЗСУ.

У зв`язку із цим суд вжив процесуальні заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи у суді, забезпечив отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також позовної заяви із додатками.

Відповідач не заявив суду про неможливість участі у розгляді справи з підстав його перебування у лавах ЗСУ.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Суд встановив, що правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з захистом позивачкою прав свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги для забезпечення належного рівня життя.

Це право позивач просить суд захистити у спосіб стягнення з батька (відповідача у справі) аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 річного віку.

Вирішуючи спір у цій справі суд враховує таке.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Суд бере до уваги, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Приписи Сімейного кодексу України регулюють ці правовідносини з урахуванням принципів рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до чинного законодавства, надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає їхній син (дочка). При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Крім цього, згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи належних доказів встановив, що син сторін у справі досяг віку, який перевищує 18, але є нижчим 23 років; продовжує навчання; за твердженням позивачки дитина має у зв`язку із цим потребу у матеріальній допомозі.

Також суд встановив, що на підтвердження обставини проживання сина разом з нею позивачка подала разом із позовною заявою довідку, видану головою вуличного комітету м. Фастів №31 ОСОБА_5 , згідно з відомостями якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ця довідка не містить дати її видачі. У довідці також відсутня будь-яка інформація щодо періоду часу, для якого актуальна зазначена у довідці інформація.

Вказана обставина позбавляє суд можливості встановити актуальність зазначених у цій довідці відомостей станом на день звернення позивачки до суду з цим позовом та позбавляє суд можливості з`ясувати наявність у позивачки права на звернення до суду з цим позовом, яке залежить від обставини проживання дитини разом із позивачкою.

Крім цього, суд встановив, що відомості Єдиного державного демографічного реєстру свідчать, що зареєстрованим місцем проживання сина, на утримання якого позивачка просить стягнути аліменти, є зареєстроване місце проживання відповідача.

Вказана обставина ставить під сумнів наявність у позивачки права на звернення до суду із цим позовом та спростовує твердження позову про те, що дитина проживає разом з позивачкою.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачка не надала суду належні та достатні докази наявності у неї права на звернення до суду з цим позовом, такі докази відсутні у матеріалах справи.

Також суд враховує зазначені у позовній заяві обставини щодо потреби дитини у матеріальній допомозі з боку батька, які зазначені позивачкою виключно щодо необхідності оплати вартості навчання у сина у вищому навчальному закладі. Відповідно до наданих позивачкою доказів, вартість навчання за весь період навчання становить 119600,00 грн (або 29900,00 грн щороку протягом чотирьох навчальних років/ або 2491,67 грн на місяць).

Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Однак, на порушення вимог ст. 200 СК України позивач не надала суду доказів неможливості надання нею утримання своєму сину.

Оскільки позивач не надала суду належні та достатні докази того, що повнолітній син, який не досяг віку 23 років та продовжує навчання, проживає з нею, а також доказів неможливості надання позивачкою утримання своєму сину, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю його вимог.

Отже, позов не підлягає задоволенню.

Водночас суд роз`яснює, що повнолітній син сторін має право самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на його користь на період навчання.

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складене 04.03.2026.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК