Справа № 397/1065/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.03.2026 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мирошниченка Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом представника Столітнього Михайла Миколайовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1492192 від 12.03.2024 у розмірі 32000,00 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., а також нараховувати інфляційні втрати та 3% річних.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що 12.03.2024 в електронній формі між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем укладено договір № 1492192 про надання споживчого кредиту. За умовами вказаного договору кредитодавець шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача надав кредит у сумі 3200,00 грн. на строк 360 днів, тобто з 12.03.2024 по 07.03.2025. Відповідач умови за даним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на день звернення до суду у сумі 32000,00 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3200,00 грн., нарахованих процентів - 22960 грн. та нарахованих процентів за 73 календарні дні у розмірі 5840,00 грн. Зазначає, що 24.12.2024 у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з ТОВ «Слон Кредит» на ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підставі договору факторингу № 24122024, внаслідок чого останні отримали право грошової вимоги до відповідача.

Заочним рішенням суду від 28.10.2025 позовну заяву представника ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1492192 від 12.03.2024 у розмірі 32000,00 грн, а також 2422,40 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10000,00 грн. гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 122-128).

26.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення та зазначив, що категорично не погоджується із розміром заборгованості та необґрунтованими нарахуваннями. Посилається на те, що 22.11.2023 набрав чинності Закон України № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» було додано частину 5 наступного змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Зазначає, що договір позики укладено 22.02.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, отже, позивач зобов`язаний був дотриматися встановлених законодавством обмежень. Однак позивач застосовував денну процентну ставку 2,50%, що перевищує встановлений законом максимум у 2,5 рази, не привів умови договору у відповідність до вимог чинного законодавства, подав позов з необґрунтованими вимогами, що суперечать закону. Також вказує на те, що відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»: «Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним». Таким чином, вважає, що пункти договору позики, якими встановлено денну процентну ставку з перевищенням 1% в день (зокрема, п.п. 1.5.1, 1.5.2, 1.7.1, 1.7.2, 1.8.1, 1.8.2, 1.9.1, 1.9.2, 1.10.1 та 1.10.2), є нікчемними. У зв`язку з нікчемністю зазначених умов, проценти в договорі позики є неузгодженими сторонами, тому вважає, що їх нарахування повинно здійснюватися відповідно до частини 1 статті 1048 та частин 1, 3 статті 1054 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ.

Повідомляє, що позивач нараховував проценти з 22.02.2024 по 09.12.2024, однак з інформації, опублікованої на офіційному сайті Національного банку України, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 26.01.2024 по 14.03.2024 15,0% річних з 15.03.2024 по 25.04.2024 14,5% річних з 26.04.2024 по 13.06.2024 13,5% річних з 14.06.2024 по 12.12.2024 13,0% річних з 25.12.2024 по 23.01.2025 13,5% річних з 24.01.2025 по 06.03.2025 14,5% річних 07.03.2025 15,5% річних Також вказує на те, що ним було проведено контр-розрахунок з якого вбачається що, враховуючи нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ, посилаючись на ч.1 ст.1048, ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України якими передбачено що, якщо сторони не узгодили розмір процентів, вони нараховуються в розмірі облікової ставки Національного банку України на дату виникнення грошового зобов`язання, а проценти нараховуються на суму основного боргу у випадку, якщо договором передбачена грошова компенсація за користування коштами. Та зазначає, що оскільки пункти договору про денну процентну ставку визнаються нікчемними через порушення Закону України «Про споживче кредитування» (ст.12, ч.5), умова про проценти вважається неузгодженою сторонами, і тому законом передбачається нарахування на рівні облікової ставки НБУ (а.с. 131-133).

Ухвалою суду від 08.12.2025 заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано заочне рішення від 28.10.2025 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 148-150).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 14 зворот).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 192).

За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відтак, справа розглядається за правилами спрощеного провадження на підставі наявних доказів.

Судом встановлено, що 12.03.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортиний» № 1492192. Умовами договору, визначено, що товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до пункту 1.3. договору сума кредиту складає: 3 200,00 гривень, тип кредиту кредит. Строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит , що є додатком № 1 до цього договору. Пунктом 1.5. договору сторони погодили, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка 0,010% в день та застосовується відповідно до певних умов.

Пунктом 2.1. договору визначено, що кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Вказаний договір підписано відповідачем 12.03.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н914 (а.с. 21-25).

У додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1492192 від 12.03.2024 обчислено загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. Згідно таблиці усього сума платежів за розрахунковий період складе 32000,00 грн., процентів 28800,00 грн., реальна процентна ставка 90465,53%, загальна вартість кредиту 32000,00 грн. (а.с. 25 зворот).

Також, відповідач підписав 12.03.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором В513 паспорт споживчого кредиту, тобто отримав інформацію про споживчий кредит (а.с. 27-28).

На виконання умов договору ТОВ «Слон кредит» через платіжну систему ТОВ «Пейтек» 12.03.2024 здійснило операцію з перерахування коштів в сумі 3200,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 . Інформація щодо належності картки відповідачу підтверджується листом наданим на ухвалу суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк», згідно якого банком на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку НОМЕР_2 (а.с. 37, 108).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, судом встановлено, що 12.03.2024 між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 1492192. Сторонами договору в належній формі погоджено умови позики, зокрема, розмір позики, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає 32000,00 грн. (а.с. 31-32).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що 24.12.2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Слон кредит» укладений Договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити новому кредитору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а кредитор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 34, 81-84).

Отже, позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі вищевказаного договору факторингу, набув права грошової вимоги до відповідача по договору споживчого кредиту, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по договору споживчого кредитування в сумі 32000,00 грн., з яких 3200,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 22960,00 грн. - сума нарахованих процентів первісним кредитором та 5840,00 грн. сума нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 73 календарних днів.

Відповідач зазначає, що ним не ставиться під сумнів факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 3200,00 грн.

У свою чергу відповідач вважає, що позивачем не враховано положення Закону України «Про споживче кредитування» та невірно проведено розрахунок процентів за користування кредитними коштами. Також, відповідачем проведено та надано контррозрахунок з урахуванням облікової ставки НБУ, згідно якого тіло кредиту 3200,00 грн. та проценти за обліковою ставкою НБУ 422,52 грн. Загальна сума заборгованості за розрахунками відповідача складає 3622,52 грн. (а.с. 134)

Однак, суд не погоджується із наведеними розрахунками заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором проведеними як позивачем, так і відповідачем.

22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

У справі, що розглядається, договір між позивачем та відповідачем укладено 12.03.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому позивач мав привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону.

Дійсно, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частина 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Зазначене вказує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.

Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, встановлення первісним кредитором у договорі фіксованої процентної ставки у розмірі 2,50 % за кожен день користування кредитом, є неправомірним оскільки позивачем проігноровано положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими встановлено вимоги, що денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1% .

Суд не може погодитися з контррозрахунком відповідача та його посилання на те, що в даному випадку неможливо застосувати денну процентну ставку, так як проценти в кредитному договорі є неузгодженими між сторонами, і тому вони повинні бути нараховані відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період.

Відповідно до п. 1.5.1., 1.5.2, 1.5.3 договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору, тобто 360 днів. Знижена процентна ставка 0,010% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 11.04.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для Споживача у випадку та на умовах визначених в пп.1.5.2 Договору, зокрема у випадку отримання Споживачем знижки на стандартну процентну ставку.

Оскільки, договір про відкриття кредитної лінії укладено 12.03.2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1%.

Отже, у період з 12.03.2024 по 06.03.2025 (строк дії договору 360 днів) розмір денної процентної ставки, який мав сплачувати відповідач становить 32,00 грн. за кожен день користування кредитом (1 %), тому розмір заборгованості за відсотками становить 3200,00 грн. х 1%= 32х360= 11520,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 32000,00 грн.

Позов задоволено частково на загальну суму 14720,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3200,00 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом - 11520,00 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1114,30 грн. (2422,40 грн х 46%:100%=1114,30 грн.).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до заявки № 10052 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, Ордеру від 12.08.2025 серія АІ № 1969810, рахунку на оплату № 10052-12/08-2025 від 12.08.2025, акту № 10052 прийому-передачі виконаних робіт згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 10000,00 грн.. (а.с. 17-18, 26, 30, 33).

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Такий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 20 травня 2020 року у справі №154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі №712/1720/19.

Поряд із цим, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так як, відповідач не заявляв клопотання про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката такі витрати в розмірі 10000,00 грн. також необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.137, 141, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов представника Столітнього Михайла Миколайовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1492192 від 12.03.2024 у розмірі 14720 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) гривень 30 (тридцять) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його складання може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», адреса: 03150, місто Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2, .

Представник позивача: Столітній Михайло Миколайович, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ордер від 12.08.2025 серія АІ № 1969810, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 9422/10 від 18.09.2020.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.В. МИРОШНИЧЕНКО