Справа № 589/5725/25
Провадження № 2/589/1070/26
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
за участю секретаря судового засідання Ковальової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судовими повістками, які відправлялися рекомендованим поштовим відправленням, але до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній». Причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив на позов з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не надав.
З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 05 лютого 2026 року у відповідності із ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 30.01.2023 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 7020608 (далі кредитний договір). Згідно з умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 кредитного договору сторони домовились, що відповідачу надається кредит в сумі 3000 грн. на задоволення потреб строком на 100 днів (10 днів пільговий період та 90 днів поточний період) зі сплатою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом в пільговий період та 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом в поточний період, комісією за надання кредиту в розмірі 19% одноразово від суми кредиту, який він має повернути до 10.05.2023 року /а.с. 11-16/.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно із пунктом 6.1. вищезазначеного договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору).
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).
Згідно із п. 7.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, - з моменту отримання кредиту.
Анкета-заява на кредит № 7020608 від 30.01.2023 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан» /а.с. 18, зворот - 19/.
Наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
29.05.2023 р. між ТОВ «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») було укладено договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, у відповідності до умов якого права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1. цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (п. 6.2.3 цього договору). Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників (Додаток №2) відповідно до п.8.3.2 договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ. Сума фінансування (відступлення) прав вимоги складає 1104663 грн 30 коп. (п.7.1 цього договору). /а.с. 21, зворот-25/.
29.08.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено додаткову угоду №1 до договору відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29 травня 2023 року, якою внесено зміни в додаток №1 до договору форму Реєстру боржників /а.с. 29/.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» за відступлення права вимоги за договором відступлення прав вимоги № 97-МЛ від 29.05.2023 року суму 1104663 грн 30 коп., що підтверджується платіжною інструкцією /а.с. 30, зворот/. Крім того, сторонами вказаного договору був підписаний акт приймання-передачі Реєстру боржників від 29 травня 2023 року до договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ, в тому числі щодо права вимоги до ОСОБА_2 за договором № 7020608 від 30.01.2023 року, згідно витягу з Реєстру боржників /а.с. 30, 31/.
Між тим, суд звертає увагу позивача на наступне.
Відповідно до п.2.1 кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Зважаючи на наведені вище умови п. 2.1, 7.1 договору, суд доходить висновку, що обов`язок повернути кошти у строк, визначений договором, виникає у позичальника з моменту отримання коштів за договором позики.
Таким чином, зважаючи на правову природу цього договору, визначальним для правильного вирішення цього спору є встановлення факта отримання відповідачем суми кредиту.
В цих конкретних відносинах договір сам по собі не підтверджує факт передачі коштів відповідачеві, а відповідні платежі мали бути здійсненні після укладення договору в безготівковій формі на рахунок відповідача, адже відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 , тобто на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником.
Позивач стверджує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти 30.01.2023 року в розмірі 3000,00 грн. На підтвердження своїх доводів позивач додає платіжне доручення № 92508379 від 30.01.2023 р., згідно з яким ОСОБА_1 за договором № 7020608 перераховано кошти в сумі 3000 грн на рахунок № НОМЕР_1 /а.с. 19, зворот/.
Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської карти або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Судом на підставі відповідей АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що банківська карта № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 взагалі не емітувалася. З цього слідує, що відповідач не міг отримати кредитні кошти на вказану кредитну карту, яка зазначена в кредитному договорі від 30.01.2023 № 7020608, та платіжному дорученні № 92508379 від 30.01.2023 р.
Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Водочас відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК Українин належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кредитодавця кореспондує висновкам Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.№ 6-16цс15.
Суд не приймає до уваги, платіжне доручення № 92508379 від 30.01.2023 р. щодо перерахування коштів на платіжну карту клієнта (номер карти НОМЕР_1 ), як доказ виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за кредитним договором, оскільки відсутні докази, що такі грошові кошти були зараховані на рахунок відповідача.
Більш того, у цьому контексті слід зазначити, що станом на 2023 рік для здійсення платіжних операцій, що виконуються на території України, вже використовуються платіжні інструкції, що передбачено ст. 39, 40 Закону України «Про платіжні послуги», що був введений в дію з 01.12.2022р., а не платіжні доручення, які відносилися до документів на переказ коштів згідно зі ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який діяв до 01.12.2022р.
Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості (серед іншого й платіжне доручення) не є допустимим та достовірними доказами на підтвердження виконаної банківської операції щодо перерахування суми кредиту відповідачу.
Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Банківська виписка має статус первинного документу. Саме банківська виписка, яка є в розпорядженні первинного кредитора, може бути належним доказом щодо перерахування суми кредиту відповідачу за кредитним договором. Проте такої виписки суду не надано.
Отже, надане позивачем платіжне доручення (яке на той час вже не використовувалося для здійснення переказів, без відповідного документу про успішне зарахування грошових коштів) та відомість про щоденні нарахування не є належними доказами розміру кредитної заборгованості, який позивач просить стягнути, адже останнім не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним кредитним договором.
В зв`язку із викладеним, суд вважає недоведеним факт надання відповідачу кредиту за договором та, як наслідок, виникнення у відповідача заборгованості з його повернення та сплати процентів за користування ним, і комісії.
На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не довело обставини щодо отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 3000 грн за договором про споживчий кредит № 7020608 від 30.01.2023 року від ТОВ «Мілоан» і, відповідно, позивач не набув права вимоги коштів у відповідача за кредитним договором.
Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту.
За таких обставин, суд вважає правомірним в задоволенні позову відмовити.
Оскільки в задоволені позову відмовлено, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 11, 638 - 640, 642, 629, 1046, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до Сумського апеляційного суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області А.Р.Курбанова