Справа № 541/4853/25
Номер провадження 2/541/460/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 лютого 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Ряжко Ольга Вікторівна, ОСОБА_4 , про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, мотивуючи наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є бабою позивачки. За життя вона склала заповіт, посвідчений 31 січня 2013 року секретарем Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі № 04, яким заповіла їй та її сестрі ОСОБА_4 належні їй земельні ділянки: площею 1,1600 га, кадастровий номер :00:003:0140, яка розташована на теритоірії Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, належну їй на підставі Державного акту на земельну ділянку серії ЯИ № 271066, виданого 28 вересня 2011 року Миргородською державною адміністрацією; площею 1,0900 га, кадастровий номер :00:003:0139, яка розташована на території Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, належну їй на підставі Державного акту на земельну ділянку серії ЯИ №271065, виданого 28 вересня 2011 року Миргородською державною адміністрацією; площею 2,0000 га, кадастровий номер :00:002:0252 (наразі - :00:002:0316), яка розташована на території Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, належну їй на підставі Державного акту на земельну ділянку серії ЯЛ №712687, виданого 28 вересня 2011 року Миргородською державною адміністрацією. Позивач та її сестра ОСОБА_4 прийняли дану спадщину. У баби було три дочки: їх мати ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Тітки на час складання заповіту і на дату смерті баби були пенсіонерками, тобто непрацездатними, та були зареєстровані разом з бабою. Мати спадщину не приймала. Перед складанням заповіту баба сказала, що грошові кошти, які вона накопичила, та її домашні речі, повинні після її смерті дістатися тіткам. Одразу після смерті баби сторони домовилися, що її заощадження в розмірі 68 000 грн, які зберігалися позивачкою, та домашні речі вони передадуть тіткам, які не будуть претендувати на обов`язкову частку в спадщині. Однак, після передачі зазначеної суми коштів та фактичного отримання майна померлої тітки в строк до 6 місяців після смерті спадкодавця заяву про відмову від обов`язкової частки в спадщині не подали, оскільки не знали про необхідність подачі такої заяви. При оформленні спадщини у нотаріуса остання повідомила, що тіткам і матері необхідно прибути для успадкування обов`язкових часток у спадщині по 1/6 кожній. Зважаючи на те що тітки, як спадкоємиці отримали грошові кошти та майно баби на суму по 54 000 грн кожна, позивачка вважає, що обов`язкові частки ними отримано. Просила зменшити розмір обов`язкових часток у спадщині за заповітом ОСОБА_5 від 31 січня 2013 року, посвідченим 31 січня 2013 року секретарем Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, зареєстрованим в реєстрі № 04, ОСОБА_2 на 54 000 грн та ОСОБА_3 на 54 000 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовної заяви, зазначили, що мають право на обовязкову частку у срадщині, будь-яких грошей вони не отримували.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Ряжко О.В. в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи належно повідомлена, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 61).

Заслухавши думку сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 31 січня 2013 року ОСОБА_5 було складено заповіт, який посвідчено секретарем Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі № 04, яким вона заповіла належні їй земельні ділянки: площею 1,1600 га, кадастровий номер :00:003:0140, яка розташована на теритоірії Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, належну їй на підставі Державного акту на земельну ділянку серії ЯИ № 271066, виданого 28 вересня 2011 року Миргородською державною адміністрацією; площею 1,0900 га, кадастровий номер :00:003:0139, яка розташована на території Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, належну їй на підставі Державного акту на земельну ділянку серії ЯИ №271065, виданого 28 вересня 2011 року Миргородською державною адміністрацією; площею 2,0000 га, кадастровий номер :00:002:0252 (наразі - :00:002:0316), яка розташована на території Зубівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, належну їй на підставі Державного акту на земельну ділянку серії ЯЛ №712687, виданого 28 вересня 2011 року Миргородською державною адміністрацією, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла в с. Зубівка, Миргородського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвома про смерть (а.с. 6).

Згідно копії спадкової справи № 39/2025 від 14 травня 2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до приватного нотаріуса Миргородського нотаріального округу Ряжко О.В. із заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлої баби ОСОБА_5

14 травня 2025 року вих. 203/02-14 нотаріусом було зроблено запит про зареєстрованих станом на 09 лютого 2025 року за місцем проживання осіб в будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді про осіб, місце проживання яких було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , № 05.3-11/612 від 16 травня 2025 року, за зазначеною адресою з 30 жовтня 1997 року по теперішній час зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 20 березня 2002 року по теперішній час зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35-45).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано ст. 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки: в 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , та жінки в 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (на час відкриття спадщини).

Отже, на день відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досягли пенсійного віку, встановленого законом для жінок.

Право на обов`язкову частку це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1235 ЦК України).

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця, в силу прямої вказівки закону.

Право на отримання обов`язкової частки не може бути поставлено в залежність від згоди інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення.

Зокрема ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо.

Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

Отже, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема, відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 707/2048/17, від 23 січня 2020 року у справі № 497/51/18, від 31 березня 2021 року у справі № 637/882/19, від 18 січня 2023 року в справі № 757/40264/15-ц.

При зверненні до суду з відповідним позовом, позивачка посилалась на те, що відповідачі отримали від неї грошові кошти в сумі по 54 000 грн кожна в рахунок зменшення їх обов`язкових часток у спадщині, але вказана обставина відповідними доказами не підтверджена. Відповідачі зазначені обставини теж заперечували.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела існування обставин, що мають істотне значення, для зменшення розміру обовязкової частки у спадщині, яка належить відповідачам, а тому відсутні підстави для застосування положень абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Ряжко Ольга Вікторівна, ОСОБА_4 , про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 05 березня 2026 року.

Суддя: О. М. Вірченко