Справа № 347/2620/25
Провадження № 2/347/256/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

04 березня 2026 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

20.12.2025 року позивач ТзОВ «Споживчий центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви обгрунтовані тим, що між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 25.03.2025 р. укладено Кредитний договір (оферти) №25.03.2025-100000672, шляхом підписання електронним цифровим підписом.

Відповідно до умов кредитного договору №25.03.2025-100000672 від 25.03.2025 року позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 25/03/2025; сума кредиту: 4 000 грн. 00 коп., строк, на який надається кредит - 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 27/10/2025.

Як стверджує представник позивача, відповідно до договору від 25.03.2025 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком на 217 днів, ОСОБА_1 25.03.2025 отримано кредитні кошти у розмірі 4 000,00 грн. на платіжний засіб споживача 5175-47XX-XXXX-9700.

Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на день подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 13 280 грн., що складається з: тіла кредиту 4 000 грн.; процентів 6 200 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 360 грн.; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 720 грн.; неустойки 2 000 грн., чим порушуються права та інтереси ТзОВ «Споживчий центр».

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором ТзОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 280 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з`явився, однак в позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Не заперечував, щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.15).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання поштового відправлення, про що свідчить трекінг АТ «Укрпошта» (а.с.63).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Косівського районного суду від 18.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 09.02.2026 року судове засідання відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом установлено, що 25.03.2025 року відповідач ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення) підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (а.с.28-36) та Заявку (а.с.25-27), уклавши таким чином із позивачем ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір №25.03.2025-100000672.

Згідно копії Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти в розмірі 4 000 грн., які перераховані на платіжний засіб споживача 5175-47XX-XXXX-9700 строком на 217 днів, дата повернення якого 27.10.2025 року, із процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом протягом перших двох чергових періодів користування кредитом, яка після цього змінюється на процентну ставку «Економ» - 0,5 % за один день користування протягом чергових періодів. При цьому, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (а.с.36-39).

Згідно копії Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № №25.03.2025-100000672 від 25.03.2025 року, заборгованість позичальника ОСОБА_1 по вказаному договору складає 13 280 грн., що складається з: тіла кредиту 4 000 грн.; процентів 6 200 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 360 грн.; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 720 грн.; неустойки 2 000 грн.(а.с.44).

Як вбачається з інформації ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27.11.2026 року, 25.03.2025 року на рахунок НОМЕР_1 перераховано грошові кошти у сумі 4 000 грн. (а.с.42).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 25.03.2025 року ОСОБА_1 та ТзОВ «Споживчий центр» уклали Кредитний договір №25.03.2025-100000672 шляхом підписання електронним цифровим підписом, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн. шляхом перерахування на платіжну карту 5175-47XXXXXX-9700 строком на 217 днів до 27.10.2025 року.

Всупереч умов укладеного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно наданого ТзОВ «Споживчий центр» розрахунку становить: складає 13 280 грн., що складається з: тіла кредиту 4 000 грн.; процентів 6 200 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 360 грн.; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 720 грн.; неустойки 2 000 грн.

При цьому, при визначенні розміру відсотків, суд враховує, що розмір денної процентної ставки за кредитним договором №25.03.2025-100000672, що укладений між сторонами 25.03.2025, згідно умов кредитного договору становить до 1 %, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки, встановленої з 21 серпня 2024 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX.

Також, як зазначено у п.8 Заявки Кредитного договору №25.03.2025-100000672 від 25.03.2025 року, сторони погодили комісію пов`язану з наданням кредиту у розмірі 360 грн., а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості 360 грн., яка нараховується кредитором у кожному з двох чергових періодів, що відображено у графіку платежів (а.с.35).

З приводу стягнення з позичальника на користь кредитора суми комісії Верховний Суду своїй постанові від 08.05.2024 року у справі №461/2735/23 провадження №61-16948св23, резюмував наступне: «У справі, яка переглядається, сторони у пункті 1.5 кредитного договору встановили комісію, як «плата за обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, що й було домовлено сторонами у кредитному договорі від 18 березня 2021 року, тому доводи касаційної скарги, є безпідставними, а суди дійшли правильних висновків про те, що без оплати всієї суми боргу, у тому числі основного боргу, відсотків та комісій, кредитний договір не може бути припинений».

Однак, при визначенні позивачем розміру заборгованості, суд не може погодитися з законністю нарахування неустойки в розмірі 2 000 грн з наступних підстав.

Також, положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, від загальної суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача слід відняти суму неустойки, яка становить 2 000,00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 11 280 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн.; процентів 6 200 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 360 грн.; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 720 грн.

Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені, в судове засідання відповідач не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в сумі 11 280 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн.; процентів 6 200 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 360 грн.; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 720 грн.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 057,59 грн. (11 280 х 100% : 13 280 = 84,94%; 2422, 40 : 100% х 84,94% =2 057,59).

На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за Кредитним договором №25.03.2025-100000672 від 25.03.2025 у розмірі 11 280 грн. та судові витрати у розмірі 2 057,59 гривні.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя Ю.С. Кіцула