Провадження № 2/127/4033/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 лютого 2026 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 у листопаді 2019 року позичив за розпискою кошти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 22 000 доларів США зі строком повернення- до 27 листопада 2023 року, що підтверджується розпискою б/н від 27 листопада 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується листом з РАЦСу. Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №78376460 від 17.09.2024, після смерті ОСОБА_3 . Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою 12 листопада 2021 року було заведено спадкову справу за № 68642442 спадковому реєстрі та за №546/2021 у нотаріуса.

Зі спадкової вбачається, що спадкоємицею ОСОБА_3 є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка визначена відповідачем у справі.

На сьогоднішній день кошти позивачеві за розпискою ОСОБА_3 ні ним за життя, ні його спадкоємицею не були повернуті, що і зумовило фактичні підстави для звернення до суду з даною позовною заявою, відповідно до якої позивач просить стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 22000 доларів США отриманих за розпискою б/н від 27.11.2019, що станом на дату подання позову становить 913561 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2025 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалась.

Ухвалою суду від 08.10.2025 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача адвоката Колотухи Катерини Анатоліївни про забезпечення позову

Ухвалою суду від 15.10.2025 витребувано в КП «ВМБТІ» інформацію про те, чи було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на будь-які об`єкти нерухомості в період до 2013 року, в тому числі і право власності на квартиру у АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

Позивач до судового засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Колотуха К.А. подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначивла, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався.Відповідач повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення кореспонденції за зареєстрованою адресою, однак конверт повернувся до суду з відміткою на довідках «Укрпошти» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27.11.2019 ОСОБА_4 27.11.2019 одержав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22000 доларів. Для лікування та ремонту квартири. Зобов`язується повернути гроші у повному обсязі, своєчасно до 27 листопада 2023 року. У разі не дотримання цього зобов`язується виплатити пеню у розмірі одного відсотка від суми за кожний день прострочення.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України договір позики обов`язково необхідно вчиняти у письмовій формі. Розписка засвідчує лише факт отримання грошей або речей позичальником.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми; договір є укладеним з моменту передання грошей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Нормою ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, з огляду на правову природу розписки від 27.11.2019 вбачається, що саме такий договір у виді розписки було укладено між сторонами, оскільки сторонами при його укладанні було повністю дотримано форму правочину та зазначено всі істотні для такого виду договору умови.

У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13 роз`яснено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. А досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, факт підписання ОСОБА_3 розписки є доказом отримання ним від позивача грошових коштів саме у сумі 22000 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується листом №2922-8.2-38 від 10.06.2024 з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

30.09.2024 позивач звернувся з заявою до Третьої вінницької нотаріальної контори щодо повідомлення спадкоємців ОСОБА_3 про повернення боргу у розмірі 22000 доларів США.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2025 забезпечено докази шляхом витребування в Третьої Вінницької державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , зокрема, відомості щодо спадкоємців, а також, наявності заповіту, складеного ОСОБА_3 .

29.06.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Данилишенею Н.М. посвідчено заповіт та зареєстровано в реєстрі за №267. Зі змісту заповіту вбачається, що ОСОБА_3 заповів належну йому частку квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №78376460 від 17.09.2024, після смерті ОСОБА_3 . Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою 12 листопада 2021 року було заведено спадкову справу за № 68642442 спадковому реєстрі та за №546/2021 у нотаріуса.

ОСОБА_2 12.11.2021 звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

З відомостей інформаційної довідки №425260536 від 02.05.2025 вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано:

- земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0048 площею 9,09 га в Запорізькій області, Токмацького району, Новенської сільської ради, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 252;

- квартира площею 39,4 кв.м за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об єкту нерухомого майна 7417279;

- квартира площею 45 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2131255;

- домоволодіння загальною площею 588 кв.м за адресою АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 7298729.

Відповідно до інформаційної довідки №391841728 від 21.08.2024 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не зареєстровано.

На виконання вимог ухвали суду від 15.10.2025 КП «ВМБТІ» надало інформацію, зі змісту якої вбачається, що станом на 29.12.2012 на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності в сукупному розмірі 5/6 частки.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України)

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання у спадщину жодного майна у особи відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом ст. 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №175/998/16-ц суд касаційної інстанції вказав, що вказані вище положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали (постанови Верховного Суду від 27.10.2021 в справі № 552/4892/19, від 09.11.2022 в справі № 295/15702/20, від 27.02.2023 в справі № 572/1497/22).

Розглядаючи справу по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постановах від 18.09.2019 в справі № 640/6274/16 та від 22.11.2023 в справі № 296/10420/21 звертав увагу, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна, дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, за умови доведеності та обґрунтованості вимог кредитора.

Так судом встановлено, що позивач визначився з метою позову, який висловлений саме таким чином, що позивач за рахунок відповідача має намір задовольнити вимоги як кредитора.

Щодо строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця боржника, яка прийняла спадщину, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явлення свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Встановлені ст.1281 ЦК України строки є строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Наявність встановлених законом строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців забезпечує юридичну визначеність та стабільність цивільного обороту.

Встановлення темпоральних обмежень як для подання заяви про прийняття чи відмову від спадщини, так і для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника збалансовує інтереси учасників спадкових відносин та унеможливлює продовження стану невизначеності у цивільних відносинах, які зазнають змін у зв`язку зі смертю одного з їх учасників.

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення позичених коштів включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника регламентуються приписами ст. 1281 ЦК України. Тобто ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується до грошових зобов`язань, а сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги і за основним, і за додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань (постанова від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц, від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 03.11.2020 у справі № 916/617/17).

Так, у даній справі судом встановлено, що позивач звертався з вимогами в порядку ст.ст. 1281, 1282 ЦК України до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо наявного актового запису про смерть ОСОБА_3 . Відповідь представник позивача отримав 10.06.2024. Тобто позивач дізнався про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також позивач звертався до Третьої вінницької державної нотаріальної контори в провадженні якої знаходиться спадкова справа відкрита після смерті ОСОБА_3 , але відповіді на вказані вимоги позивач не отримав.

Суд зазначає, що єдиним належним способом задоволення вимог кредитора є виконання спадкоємцями, які не є боржниками за основним зобов`язанням, обов`язку задовольнити вимоги кредитора відповідно до ч. 1-2 ст. 1282 ЦК України, або в спосіб, передбачений в абзаці 2 ч. 2 цієї статті, - звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, здійснене судом за позовом кредитора.

Застереження щодо можливості задоволення вимог кредиторів спадкодавця в інший спосіб ЦК України не містить.

При цьому, для правильного вирішення справи, судом першочергово має бути встановлено, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до його спадкоємців у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, тобто чи дотримався кредитор визначеного спеціальною нормою закону обов`язкової передумови для задоволення його вимог.

Згідно із пп. 2.1 п. 2 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема, претензії кредиторів.

За змістом наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, подана кредитором претензія є однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені особи спадкоємців взагалі.

Відповідно до п. 3.11.17 розд. 3 «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 року № 142/5/310, консул за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, консул повідомляє спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Отже, кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульські установи).

Подібний за змістом висновок неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 645/3265/13-ц, від 30.11.2022 у справі № 171/2639/18, від 15.03.2023 у справі № 394/893/20, від 10.01.2024 у справі № 308/10527/21, від 03.04.2024 у справі № 725/1751/22.

Таким чином, оскільки вибір конкретного способу пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд, суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, висновує, що позивачем було пред`явлено вимогу до спадкоємця боржника, яка прийняла спадщину у строк, встановлений ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, шляхом скерування відповідної вимоги нотаріусу.

Щодо кола спадкоємців, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, спадкоємцем якої є ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а тому саме до ОСОБА_2 перейшли всі права та обов`язки спадкодавця. Таким чином, вона є належним відповідачем у даній справі.

За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 9135,61 грн судового збору.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Керуючись ст. 510, 524-527, 530, 533, 610, 612, 625, 1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 22000 (двадцять дві тисячі) доларів США отриманих за розпискою б/н від 27.11.2019, що станом на дату подання позову становить 913 561,00 грн згідно офіційного курсу НБУ, а також судовий збір у розмірі 9135,61 грн.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складено 20.02.2026.

Суддя О.О. Жмудь