Справа № 303/2338/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Полянчук Б.І., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна.

В обґрунтування позову зазначала, що вона з відповідачем з серпня 2021 року по вересень 2023 року проживали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. За час спільного проживання вона та ОСОБА_1 мали спільний бюджет та витрати, купували майно для спільного користування, в тому числі речі побутового вжитку, спільно приймали участь у витратах на утримання житла, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а також разом проводили відпочинок, відвідували гостей.

Вона та відповідач проживали в будинку її батьків, оскільки власне житло не могли придбати. При цьому, розподіл обов`язків між нею та ОСОБА_1 полягав, зокрема у тому, що за її рахунок проводилася оплата комунальних платежів та забезпечення продуктами харчування сім`ї. У свою чергу, оплату витрат на купівлю речей побутового вжитку здійснював відповідач. Так, ними спільно було придбано ноутбук, телефон та інші речі побутового вжитку.

Також у зазначений період вона та відповідач, 05.01.2023 спільно придбали у власність автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, д.н.з. НОМЕР_1 для обслуговування потреб сім`ї, однак реєстрацію транспортного засобу було проведено за відповідачем. Вважала, що зазначений транспортний засіб набуто нею та ОСОБА_1 під час спільного проживання однією сім`єю та в результаті їх спільної праці, у зв`язку з чим він є об`єктом права спільної сумісної власності.

Автомобіль із моменту набуття права власності знаходився в її користуванні, виключно нею проводилось технічне обслуговування та поточний ремонт транспортного засобу.

10 вересня 2023 року вона та ОСОБА_1 посварилися та припинили спільне проживання однією сім`єю, розірвали заручини. При цьому, незважаючи на те, що спірний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем автомобіль залишився у її володінні та користуванні. На її пропозицію домовитися та виплатити половину вартості автомобіля ОСОБА_1 надав усну згоду, але 16 вересня 2023 року останній звернувся до Мукачівського РУП із заявою про те, що його колишня співмешканка ОСОБА_2 не повертає належне йому майно. Спірний автомобіль під час проведення обшуку за адресою її місця проживання вилучено та передано на тимчасове зберігання на спеціальний майданчик по АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідач не визнає право спільної сумісної власності на автомобіль і у нього відсутнє бажання домовлятись щодо його поділу.

З врахування наведеного, ОСОБА_2 просила суд визнати автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності сторін та у порядку поділу спільного сумісного майна автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зі стягненням з нього на її користь грошової компенсації за її частку у спільному майні у розмірі 139 980,40 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за половину вартості автомобілю марки Volkswagen, модель Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , у розмірі 139 980,39 грн.

У іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 405,60 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У своїх доводах посилається на те, що спірний автомобіль не може бути визнано спільною сумісною власністю з огляду на те, що з позивачкою вони не перебували в сімейних відносинах, не вели спільного господарства та не були об`єднані спільним побутом. Відповідач не заперечує факт перебування у відносинах з позивачкою, однак не визнає, що такі мали ознаки сім`ї.

Оскаржуване рішення ґрунтується на показах свідків, які є близькими родичами позивачки. Вказує, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти та не може бути визнано об`єктом спільного майна. ОСОБА_2 не працювала та не отримувала доходів.

Вважає, що позивачкою не доведено належними доказами наведені в позові обставини справи, а тому в задоволенні такого слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог. Заперечення відповідача щодо проживання з нею однією сім`ї протягом двох років в будинку її батьків, вважає негідною поведінкою останнього. Вони жили як чоловік і дружина, будували плани на майбутнє для створення міцної сім`ї, придбали спірний автомобіль за спільні кошти та використовували такий спільно. Вважає, що дії відповідача направлені на порушення її майнових прав.

Щодо незгоди із показами свідків, то зазначає, що такі повідомили суду правдиві обставини та були попереджені про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.07.2019 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

ТСЦ 2141 видано на ім`я ОСОБА_2 посвідчення водія строком дії з 25.11.2021 по 25.11.2023 (а.с. 10).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20.09.2023, транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску зареєстровано на праві власності 05.01.2023 за ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

У роздруківці електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з застосунку «Дія» ОСОБА_2 зазначена як належний користувач транспортного засобу Volkswagen Passat НОМЕР_5 , призначений до 10.01.2024 (а.с. 13).

30.06.2023 Мукачівський державним університетом на ім`я ОСОБА_3 видано диплом бакалавра НОМЕР_6 (а.с. 14).

Згідно з копією довідки від 07.09.2023 № 01-10/132 станом на дату її видачі ОСОБА_4 працювала в ЗДО № 16 з 05.09.2023 (а.с. 15).

За інформацією відділу РАЦС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні актові записи про шлюб відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 16, 133).

У копії акту про встановлення факту проживання № 81/13-12 від 19.09.2023, складеному старостою Ракошинського старостинського округу за участю працівника сільської ради та в присутності трьох свідків, зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_3 , проживав з 03.08.2021 по 10.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно з копіями довідки ФОП ОСОБА_5 та товарного чеку № Б00474 від 19.03.2022 ОСОБА_2 придбано в магазині «iStyle» Apple iPhone та комплектуючі до нього на загальну суму 24 065,0грн. (а.с. 18-19).

До позову долучено фото таблицю 1 до якої додані (зі слів позивачки) спільні фотографії позивачки та відповідача датовані 08.06.2023 та 18.12.2021 (а.с. 20-22).

В ухвалі слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2023 у справі № 303/9302/23 зазначено, що 16 вересня 2023 року до чергової части Мукачівського РУП надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_4 , про те, що, його колишня співмешканка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , не повертає належне заявнику майно. Потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що з липня 2021 року він почав спільно проживати зі своєю дівчиною - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ОСОБА_1 у січні 2023 року за свої власні кошти придбав автомобіль марки Volkswagen Passat В6, чорного кольору, універсал, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, вартість якого становила 8 000 доларів США, який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.01.2023.

У серпні 2023 року стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 припинилися, в результаті чого потерпілий змінив місце свого проживання та переїхав від ОСОБА_2 , однак автомобіль забрати не зміг, оскільки ОСОБА_2 не віддала його. Опитана ОСОБА_2 пояснила, що після припинення стосунків з ОСОБА_7 автомобіль марки Volkswagen Passat B6, чорного кольору знаходиться в неї вдома за місцем її проживання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 (а.с. 23).

Згідно з копією протоколу огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 06.10.2023 автомобіль Volkswagen Passat B6, д.н.з. НОМЕР_1 оглянуто, тимчасово затримано шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Мукачево, вул. Об`їзна, б/н (а.с. 24).

Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2023 у справі № 303/9302/23 накладено арешт на тимчасове вилучений автомобіль марки Volkswagen Passat B6 (а.с. 24), заборонено власнику розпоряджатися арештованим майном, дозволено власнику користуватися ним (а.с. 25-26).

Відповідно до звіту № 09-09-23 РВ про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2.0 TDi Variant 140НР (ЗС), державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 на дату оцінки складає суму 279 960,78 грн. (а.с. 27-31).

У копії довідки № 01-04/6 від 03.01.2024 зазначено, що ОСОБА_1 з 21.08.2018 проходить службу цивільного захисту в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення ГУ ДСНС України у Закарпатській області (а.с. 99).

Згідно з копіями довідок № 01-06/2 від 03.01.2024, № 01-06/3 від 03.01.2024 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022 рік склав 452 636,68 грн, за 2023 рік - 409 733,12 грн (а.с. 100-101).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 (а.с. 102-103).

Суд вважає, що факт спільного проживання позивачки та відповідача однією сім`єю у період з серпня 2021 року по вересень 2023 року знайшов своє підтвердження частковим визнанням цих обставин відповідачем та наданими письмовими доказами, показами свідків у їх сукупності.

Особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Суд першої інстанції вважав встановленим факт спільного проживання позивачки та відповідача з серпня 2021 по вересень 2023, оскільки зазначена обставина знайшла своє підтвердження поясненнями свідків та письмовими доказами.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Протягом судового розгляду ОСОБА_1 заперечив факт проживання з позивачкою однією сім`єю. Ним не заперечується те, що він перебував у відносинах з ОСОБА_2 та час від часу перебував вдома у позивачки, однак при цьому не мав з нею спільного бюджету, не вів спільного господарства.

Вказує, що спірний автомобіль було придбано ним за особисті кошти, а твердження позивачки про те, що такий є спільною власністю заперечує, так як остання не працювала та не надавала коштів на придбання автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.78 ЦПК України про допустимість доказів суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Наприклад, такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі №48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18.

Звертаючись у суд із позовом, ОСОБА_2 просила суд визнати нерухоме майно спільною сумісною власність сторін, виходячи при цьому з того, що вони спільно проживали, а тому між ними існували сімейні відносини притаманні подружжю. При цьому слід наголосити на тім, що між сторонами не було укладено шлюбу. А за цих обставин, належним способом захисту порушених прав є звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна.

Оскільки позивач не довела належними доказами того факту, що спірний автомобіль було придбано нею разом з відповідачем, проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому такий автомобіль не може бути предметом поділу між сторонами, як об`єкт спільної сумісної власності.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за вказаних підстав.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Згідно зі частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2025 року скасувати та ухвалити в справі судове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати у розмірі 2 100,00 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 05 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: