Справа № 183/6/25
№ 2/183/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Новомосковська районна державна адміністрація про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

Короткий виклад обставин у процесуальних заявах по суті.

У грудні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом у якому просила:

- визнати за нею, як за спадкоємицею після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, право на яку, як член КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області, мав при розпаюванні земель КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Перещепинську територіальну громаду в особі Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, право на яку, як член КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області, мав при розпаюванні земель КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її батько ОСОБА_3 за життя був членом КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , складеного виконкомом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 64 від 18 березня 1996 року.

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від імені померлого ОСОБА_3 заповіт не посвідчувався.

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 , який мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконкомом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 13 від 25 січня 1999 року.

Відповідно до довідки, виданої Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від імені померлої ОСОБА_4 заповіт не посвідчувався.

Брат позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданого виконкомом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 13 від 25 січня 1999 року.

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від імені померлого ОСОБА_2 заповіт не посвідчувався.

Після смерті брата позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. відкрита спадкова справа № 253/2018 року.

Після смерті брата позивач дізналася, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 залишилась земельна ділянка, відповідно до списків членів КСП «Зоря» Новомосковського району, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Нв000002, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 5 від 01.02.1994 року та мав право на земельну частку у розмірі 7,31 умовних кадастрових гектарів, яку мій брат, як спадкоємець першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3 мав право на успадкування усіх прав та обов`язків спадкодавця, в тому числі і на відповідну земельну частку (пай).

Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та отримала листа від державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П., в якому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не представлений документ, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку.

Після смерті батька та матері, брат позивачки - ОСОБА_2 , у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України фактично прийняв у спадок майно, яке належало за життя батькам, а саме земельну ділянку, яка становить 7,31 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області.

Таким чином, позивач зауважує на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку, що позбавляє її реалізувати своє право на спадкування через органи нотаріату, тому вимушена звернутися з вказаним позовом до суду.

Не погоджуючись із позовом, представник відповідача - Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області подав відзив у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що усі землі КСП «Зоря» в частині ріллі вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості). Перещепинській міській раді не передано вільних земельних ділянок в частині ріллі, тому і не сформовано за рахунок земель КСП «Зоря» земель резерву (запасу), у органа самоврядування - Перещепинської міської ради наявні обтяження та обмеження, тому позивач не має права на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу) так, як резервний фонд земель не перебуває у комунальній власності і не призначений для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.41).

Ухвалою суду від 05.06.2025 року у судовому засіданні підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 72).

Представник позивача - адвокат Кострицька М.В. в судовому засіданні позов підтримала, в подальшому позивачка та її представник подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача - Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи - Самарівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, не спростовано сторонами, що батько позивачки - ОСОБА_3 за життя був членом КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області.

З копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Нв № 000002 виданого 01 липня 1994 року, вбачається, що Державний акт на право колективної власності на земельну ділянку видано колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області Перещепинською селищною радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 5822,0 гектарів землі в межах згідно з планом, відповідно до рішення Перещепинської селищної ради народних депутатів від 25 січня 1994 року № 17 сесія 21 скликання (а.с.32, 36).

Згідно доданого до Державного акту серії ДП Нв №000005 списку членів КСП «Зоря», які мають право на земельну частку за № 5 від 01.02.1994 року, ОСОБА_3 мав право на земельну частку у розмірі 7,31 умовних кадастрових гектарів (33-34).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 складеного виконкомом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 64 від 18 березня 1996 року (а.с. 19).

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від імені померлого ОСОБА_3 заповіт не посвідчувався.

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на момент смерті ОСОБА_5 разом з ним проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 , який мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою мати позивача - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені померлої ОСОБА_4 заповіт не посвідчувався (а.с. 23-24).

Відповідно до довідки виданої Перещепинською міською радою брат позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 області, від імені померлого ОСОБА_2 заповіт не посвідчувався (а.с. 22).

Після смерті брата позивачка звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. відкрита спадкова справа № 253/2018 року (а.с. 26).

У позові позивачка наполягає на тому, що після смерті брата вона дізналася, що після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 залишилась земельна ділянка, відповідно до списків членів КСП «Зоря» Новомосковського району, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Нв000002, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 5 від 01.02.1994 року та мав право на земельну частку у розмірі 7,31 умовних кадастрових гектарів, яку її брат, як спадкоємець першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3 мав право на успадкування усіх прав та обов`язків спадкодавця, в тому числі і на відповідну земельну частку (пай).

Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та отримала листа від державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. в якому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не представлений документ, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку (а.с. 28).

Правовідносини щодо набуття права на земельну частку (пай) врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частинами другою, дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу членів.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності зокрема таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19), від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19 (провадження № 61-13243св20).

За таких обставин паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Разом із тим, питання приватизації земель урегульовано, зокрема, статтями 25, 116, 118, 119, 121, 122 ЗК України, які регулюють правовідносини передачі у приватну власність земельних ділянок з державної або комунальної власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта.

Наявне у ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю КСП «Зоря» є об`єктом спадкування після його смерті.

Законом України Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122, спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд.

Резервний фонд використовується у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Крім того, статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2025 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Відтак саме сільська рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права спадкоємців.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

ОСОБА_3 включений до списку громадян-членів вказаного КСП, який додано до державного акту на право колективної власності на землю, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 набув право на земельну частку (пай).

Між тим, позивачка, звертаючись до суду з цим позовом наполягала на тому, що її брат ОСОБА_2 , проживаючи на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 прийняв спадщину. В розумінні ст. 1268 ЦК України, а вона, в свою чергу, набула це право після смерті свого брата.

На підтвердження цієї позиції позивачка надала до суду довідку про зареєстрованих осіб станом на 16 березня 1996 року (а.с. 25).

Вирішуючи позов в частині переходу права на земельну частку пай від спадкодавця ОСОБА_3 до його спадкоємця ОСОБА_7 , суд керується наступними нормами закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, який був чинний на момент смерті ОСОБА_3 , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачка у своєму позові не ставила питання про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , як не ставила питання про встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, який набув право на земельну частку пай, однак не отримав її в натурі.

Суд протягом підготовчого судового засідання роз`яснював право позивачки на збільшення позовних вимог, зміну предмету або підстав позову, однак такої процесуальної дії позивачкою, яка була представлена адвокатом суді, вчинено не було, а тому непред`явлення такої вимоги унеможливлює ухвалення рішення, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, та задоволення позову про визнання права на земельну частку (пай) саме після смерті ОСОБА_2 .

Крім того, позивачка наполягала у позові на зобов`язанні Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області їй земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, право на яку, як член КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області, мав при розпаюванні земель КСП «Зоря» Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначав суд вище право на земельну частку (пай) особа набувається за наявності трьох умов:1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства;2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю;3) включення особи до списку, доданого до цього акта.

У відповідності до пункту «а» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Пред`явлення вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, в тому числі про зобов`язання виділення в натурі земельної ділянки, є передчасним, таким, що не відповідає закону, та не входить до повноважень суду при вирішенні питання про набуття права на пай спадкоємцями ОСОБА_3 .

За таких обставин, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, поклавши їх на позивачку.На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до Перещепинської територіальної громади в особі Перещепинської міської ради, треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Новомосковська районна державна адміністрація про визнання права на земельну частку (пай).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Перещепинська територіальна громада в особі Перещепинської міської ради, , місцезнаходження: 51220, Дніпропетровська обл., Самарівський раон, м.Перещепине, вул.Шевченка,буд.42;

третя особа - Самарівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, , місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м.Самар, вул. Шевченка, буд. 7;

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, , місцезнаходження: м.Дніпро, вул. Філософська, буд. 39-А;

Суддя О.В.Сорока