КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/45841/25-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3231/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Григоренко І.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ», про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Г.В., від 03 квітня 2024 року, за реєстровим номером 833(т. 1 а.с. 1-14).

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом: накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно стосовно об`єктів нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 (а.с. 152-160).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначав, що 08.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 805/27/13-2/6-148, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування.

Всупереч умов вказаного кредитного договору та додаткових угод до нього, позичальник у визначені строки не повернула частину одержаного кредиту та заборгованості за процентами.

Крім того, 10.04.2019 року в забезпечення виконання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 805/27/13-2/6-148, між АТ «Укрсоцбанк» (АТ «Сенс-Банк) та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 805/27/13-2/6-148-ПОР/2 зі змінами від 27.12.2022 року, які були внесені договором про внесення змін № 1.

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за вказаними договорами, АТ «Сенс Банк» 28.05.2024 року звернулось до Шевченківського районного суду м. Харкова про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 805/27/13-2/6-148. 05.06.2024 року Шевченківським районним судом м. Харкова відкрито провадження у справі № 638/9952/24 за вказаним позовом.

В рамках перевірки майнового стану боржників у зв`язку з наявністю боргу перед позивачем, було виявлено, що поручитель ОСОБА_1 30.04.2024 року подарував належне йому нерухоме майно своєму синові ОСОБА_2 , зокрема, квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Договір був укладений вже після того, як у поручителя ОСОБА_1 виникло зобов`язання перед АТ «Сенс Банк» щодо погашення заборгованості за договором надання відновлювальної кредитної лінії № 805/27/13-2/6-148.

Вважав, що з метою уникнення відповідальності перед АТ «Сенс Банк» та унеможливлення подальшого звернення стягнення на майно в рамках виконавчого провадження, поручитель - ОСОБА_1 уклав договір дарування належного йому нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000.

При цьому, 08.07.2025 року ОСОБА_2 продав подаровану квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000, на користь третьої особи - ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ».

Вказував, що з урахуванням предмету спору, існує ризик, що третя особа в подальшому може здійснити будь-яким чином відчуження квартири та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, оскільки існує ризик продажу майна, яке є предметом позову, на користь третіх осіб (а.с. 152-160).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року заяву представника позивача - адвоката Кузовлева Р.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ», про визнання правочину недійсним - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно стосовно об`єктів нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 (т. 1 а.с. 190-193).

Повний текст ухвали виготовлено 23 вересня 2025 року.

Не погодившись з ухвалою районного суду, 08 жовтня 2025 року представник «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» - адвокат Чорній Д.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (т. 3 а.с. 104-107).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» не є стороною даного спору і жодним чином не порушувала майнових чи немайнових прав позивача. Накладення арешту на майно, що є у власності ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» порушує право власності третьої особи на це нерухоме майно, оскільки створює обмеження у здійсненні прав.

Звертав увагу, що оспорюваний договір дарування був укладений 03 квітня 2024 року, а позовна заява про стягнення в солідарному порядку заборгованості була подана 03 червня 2024 року, тобто станом на день укладення оспорюваного договору дарування жодної судової справи не існувало.

Також, ОСОБА_2 не є стороною у справі про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором надання відновлювальної кредитної лінії № 805/27/13-2/6-148 і не має жодного відношення до даного спору (т. 3 а.с. 104-107).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 26 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Москаленко І.Б. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (т. 3 а.с. 133-157 т. 4 а.с.41-45).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, не містить посилання на фактичні обставини, які свідчать про те, що в разі невжиття заходів забезпечення майно може бути в подальшому відчужено, внаслідок чого права та інтереси позивача як кредитора будуть порушені тим, що він не буде позбавлений за рахунок цього майна задовольнити свої вимоги до поручителя ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість порушення його прав як кредитора без доручення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Станом на дату укладення оспорюваного договору дарування спірна квартира не була предметом іпотеки або заставою за договором поруки. Також, не було жодних обтяжень, арештів, є інших заборон чи обмежень на приміщення, що було перевірено нотаріусом під час посвідчення договору дарування. Приміщення не були предметом судових спорів.

Дії сторін договору дарування були направлені на реальне настання його правових наслідків. Жодних обставин, які могли б свідчить про те, що даний договір був вчинений з метою приховання майна від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з поручителя грошових коштів, якого на дату вчинення договору не існувало, представник позивача не зазначив.

Крім того, ОСОБА_2 не є боржником, позичальником чи поручителем за кредитним договором. Жодних спорів з банком в нього немає. Він був добросовісним набувачем поданого нерухомого майна.

Також, на момент продажу ОСОБА_2 спірної квартири, така не перебувала під арештом та під забороною відчуження. Продаж здійснено за реальну вартість.

ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» є добросовісним набувачем нерухомого майна, не є боржником позивача, а отже забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборони здійснювати реєстраційні дії жодним чином не забезпечить захист прав позивача як кредитора та не посприяє виконанню можливого позитивного рішення суду в іншій справі (т. 3 а.с. 133-157).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 26 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Москаленко І.Б. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (т. 3 а.с. 159-236).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що дарування квартири ОСОБА_1 жодним чином не впливає на можливість виконання рішення суду у справі № 638/9952/24 у разі задоволення позовних вимог та інтересів позивача не порушує, оскільки виконання можливого рішення у вказані справі забезпечено ухвалою Шевченківського районного суду м. аркова від 13.05.2025 року у справі № 638/9952/24.

Заява про забезпечення позову є необґрунтованою, не містить посилання на фактичні обставини, які свідчать про те, що в разі невжиття заходів забезпечення майно може бути в подальшому відчужено, внаслідок чого права та інтереси позивача як кредитора будуть порушені тим, що він не буде позбавлений за рахунок цього майна задовольнити свої вимоги до поручителя ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість порушення його прав як кредитора без доручення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Позивачем не надано доказів на підтвердження на момент звернення до суду з даним позовом розміру заборгованості поручителя.

Оспорюваний договір дарування був укладений відповідачами 03.04.2024 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості і за кредитним договором 28.05.2024 року. Станом на 03.04.2024 року у банку не було жодних майнових претензій до відповідача як поручителя.

Позивачем не доведено, що вартість іпотечного майна та майна, яке забезпечено для виконання майбутнього рішення суду у справі № 638/9952/24 у разі задоволення позовних вимог, є недостатнім для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, ні ОСОБА_2 , ні ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» не є боржниками позивача по справі, між ними та позивачем фактично відсутній спір. Іони є добросовісними набувачами нерухомого майна (т. 3 а.с. 159-236).

06 січня 2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Сенс Банк» - Григориці В.О., в якому останній просив в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» відмовити (т. 4 а.с. 46-49).

30 січня 2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Сенс Банк» - Григориці В.О., в якому останній просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити (т. 4 а.с. 76-86).

30 січня 2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Сенс Банк» - Григориці В.О., в якому останній просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити (т. 4 а.с. 87-94).

У судовому засіданні представник «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» - адвокат Чорній Д.О. представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Москаленко І.Б. підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Позивач АТ «Сенс Банк» про розгляд справи апеляційним судом 26 лютого 2026 року був сповіщений 20 січня 2026 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, належне повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом, їх представник - адвокат Москаленко І.Б. підтвердила в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 4 а.с. 60-64, 133-140, 161-162).

25 лютого 2026 рокувід представника АТ «Сенс Банк» - адвоката Григориці В.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість в інших справах, з посиланням на призначення розгляду наступного судового засідання у іншій справі 20 січня 2026 року. Поряд з цим, справа яка перебуває у провадженні апеляційного суду була призначена до розгляду 19 січня 2026 року, тобто раніше (т. 4 а.с. 59, 142-148).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 та 2 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним укладеного 03.04.2024 року договору дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з метою уникнення відповідальності перед АТ «Сенс Банк» за договором поруки та унеможливлення подальшого звернення стягнення на вказане майно в рамках виконавчого провадження, поручитель - ОСОБА_1 уклав оспорюваний договір дарування належного йому нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Тобто, позивач вважав, що відповідачами укладено фраудаторний правочин, а саме правочин, укладений боржником з метою уникнення виконання своїх зобов`язань перед кредитором, що призводить до шкоди для кредитора та може бути визнана судом недійсним, що однозначно порушує першочергове право позивача щодо стягнення з відповідача-1 заборгованості за договором кредиту відповідно до рішення суду за рахунок нерухомого майна.

В заяві про забезпечення позову позивач просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 08.07.2025 року ОСОБА_2 продано зазначену квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 000, ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» і останній є власником вказаної квартири. Проте ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ» не зазначений відповідачем у цій справі.

Тобто, станом на момент подання заяви про забезпечення позову (вересень 2025 року) і на дату постановлення оскаржуваної ухвали, відповідач ОСОБА_2 не був власником вищевказаного нерухомого майна, тобто підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно були відсутні.

Отже, у даному випадку вид забезпечення позову (накладення арешту та одночасна заборона вчиняти певні дії), який просить застосувати позивач не відповідає позовним вимогам, заявленим у даній справі, оскільки відповідачам вказане нерухоме майно на час звернення із заявою не належить та відсутній зв`язок між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, а наведений вид забезпечення позову ніяким чином не спроможний забезпечити можливість фактичного виконання рішення у разі задоволення позову, та ніяким чином не може запобігти утрудненню або невиконанню рішення суду про визнання договору дарування квартири недійсним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Посилання представника АТ «Сенс Банк» - адвоката Григориці В.О. на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 (провадження №12-28гс25) щодо можливості оспорення договору як фраудаторного правочину стосується висновків по суті заявленого позову про визнання оспорюваного позивачем договору недійсним і на час розгляду ухвали районного суду про забезпечення позову, такі доводи виходять за межі предмету перевірки законності ухвали районного суду.

Інші доводи апелянтів цих висновків не спростовують, підлягають вирішенню під час розгляду справи по суті спору, а тому колегією суддів визнані передчасними та відхилені.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСТРАКШН МАШИНЕРІ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 02 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов