Номер провадження 2/754/1432/26
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря Гуцул Д.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

24.10.2025 Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вона пояснила, що на початку сімейного життя шлюбні відносини з Відповідачем складалися добре, однак на даний момент подружжя не проживає разом. Сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та ведення спільного побуту. Сторони не підтримують фактичних сімейних відносин. Подальше сумісне життя, примирення та збереження шлюбу. Позивачка вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам.

Позивачка просила розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався.

Відповідач у судове засідання 03.03.2026 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, ухвала про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви надсилались за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, проте Відповідача, якому адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання ( АДРЕСА_1 ), поштове відправлення R18 та повернулося на адресу Суду без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". День проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, є днем вручення судової повістки (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

У зв`язку з ненаданням Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, Суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина восьма статті 178 ЦПК України).

Суд розглядає спір на підставі наявних матеріалах в справі.

Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.09.1978 року у місті Павлоград у відділі ДРАЦС Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 674 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 29.09.1978).

Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини першої статті 24 СК України).

Частиною третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України

Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Ураховуючи, що Суд не може примушувати до збереження шлюбу, якщо хтось один із подружжя не бажає його продовжувати, і, зважаючи на те, що у цій справі воля Позивачки на розірвання шлюбу виражена чітко і недвозначно, подальше збереження шлюбу було б невиправданим і не відповідало б інтересам жодної зі сторін. Таким чином, позов про розірвання шлюбу має бути задоволений повністю.

Розподіл судових витрат

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка сплатила судовий збір у сумі 968,96 грн. Позов задоволено повністю, і доказів звільнення Відповідача від сплати судового збору не надано, сплачений Позивачкою судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню з Відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України). Зокрема, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Позивачка надала такі докази: договір про надання правничої допомоги від 21 жовтня 2025 року, укладений з адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, за умовами якого, адвокат зобов`язується надати правничу допомогу у справі щодо розірвання шлюбу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Розмір гонорару встановлено у фіксованому розмірі в сумі 6 000,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції (п. 3.1);

Згідно з пунктом 1.2 договору про надання правничої допомоги правова допомога полягає в здійсненні всіх видів адвокатської діяльності, зокрема: зборі та аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи; наданні консультацій та роз`яснень з правових питань, що стосуються справи; складенні необхідних у справі процесуальних документів, копіюванні документів; виконанні погоджених сторонами окремих доручень Клієнта у Справі; представництві інтересів Клієнта у справі.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункти 134,135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справа № 922/1964/21).

Зокрема, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК:

1) складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціна позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справа № 922/1964/21).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21, пункт 183 постанови від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, пункт 172 постанови від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, пункт 139 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (пункт 185 Великої Палати Верховного Суду постанови від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, пункт 141 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).

Зокрема, у частині третій статті 141 ЦПК визначені такі критерії. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися

У справі, що розглядається, Суд врахував, що Відповідач не з`явився в судове засідання, не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляв.

Наданими представником Позивачки доказами на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу та матеріалами справи підтверджується складання та звернення адвоката з позовною заявою у справі, подання заяв з процесуальних питань.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи та відсутність клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу, Суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін та відповідають критерію розумності їхнього розміру.

З цих підстав, Суд задовольняє заяву Позивачки на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись статтями 76-83, 141, 258, 259 ЦПК України, статтями 24, 56, 112 СК України, Суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.09.1978 року у місті Павлоград у відділі ДРАЦС Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 674 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 29.09.1978) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Позивач (стягувач) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована АДРЕСА_1 )

Відповідач (боржник) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ).

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу надсилається судом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

рішення підписано 04.03.2026

Суддя Інна КОВАЛЕНКО