Справа № 182/7463/25
Провадження № 2/0182/1423/2026
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.02.2026 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого Рунчевої О.В., секретаря Паламарчук П.Ю., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день своєї смерті не мав реєстрації місця проживання. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . За життя на випадок своєї смерті він своїм майном не розпорядився та заповіту не склав. Позивач є єдиним сином спадкодавця і єдиним спадкоємцем першої черги. З матір`ю позивача померлий розірвав шлюб ще в 1996 році, але всі троє продовжували проживали разом в зазначеній вище квартирі. В жовтні 2025 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Приватним нотаріусом Мігуновим С.О. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадку, а також за даними відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відсутні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 на момент його смерті.

На даний час ОСОБА_1 бажає оформити спадщину після смерті батька, але в нотаріальному порядку цього зробити не може і для захисту свого спадкового права вимушений звернутись до суду, обравши такий спосіб захисту, як визнання права власності на це майно, а саме, на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 24-25).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2025 року у приватного нотаріуса Мігунова С.О. витребувано матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (а.с.26-27).

В судове засідання сторони не з`явилися.

До матеріалів позову долучено заяву позивача про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.4).

18.02.2026 року до канцелярії суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 35).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Враховуючи положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5). На підтвердження родинного зв`язку позивач надав своє свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.16).

Згідно листа Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради №2682 від 17.09.2025 року, в реєстрі територіальної громади м. Нікополя відсутні відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням від 12 грудня 1995 року (а.с.9).

Інші 2/3 частки у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру на підставі цього ж правовстановлюючого документа належать позивачу ОСОБА_1 та матері позивача ОСОБА_2 по 1/3 частці кожному.

За життя ОСОБА_3 не склав заповіту.

Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач, як син спадкодавця, являється єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті. Інших спадкоємців першої черги не залишилось.

З матір`ю позивача ОСОБА_2 батько перебував в зареєстрованому шлюбу з 09 липня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 09 липня 1986 року (а.с.16). Але шлюб було розірвано 14 травня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 11 грудня 2001 року (а.с.17).

Зважаючи, що більше ніж п`ять років до часу смерті батька позивач з матір`ю проживали в їх спільній квартирі по АДРЕСА_1 , тож вона могла б відноситись до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , і саме тому позивач залучив її до участі у справі як відповідача.

Позивач з матір`ю зареєстровані та постійно проживають у вищезазначеній квартирі по теперішній час, що підтверджується довідкою про склад сім`ї наданою ОСББ «Обрій-Н» від 11.05.2025 року за № 65 (а.с.7).

Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно частини 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини ОСОБА_1 постійно проживав разом з батьком в квартирі по АДРЕСА_1 , співвласником якої він є, тож вважав себе таким, що спадщину після його смерті прийняв фактично згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Приватним нотаріусом Мігуновим С.О. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадку, а також за даними Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради відсутні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 на момент його смерті (а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1221 ЦК України, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Зважаючи на той факт, що спадкодавець ОСОБА_3 не мав зареєстрованого місця проживання на час смерті, тож місцем відкриття спадщини після його смерті є місцезнаходження належної йому 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, тобто м. Нікополь Дніпропетровської області.

Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивач не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч. 3 ст. 1286 ЦК України він як спадкоємець за законом вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого батька за законом, але у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання спадкодавця на момент смерті, він позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. Належність спадкодавцю спадкового майна доведено допустимими доказами та не викликає сумнівів у суду.

Враховуючи викладене вище, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1266,1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева