ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 619/591/25

провадження № 22-ц/818/743/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідачі - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області 08 липня 2025 року у складі судді Калиновської Л.В., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика», ТОВ) звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором № 502852-КС-001 про надання кредиту від 18.06.2024 ( надалі Кредитний договір) у розмірі 180395,38 грн. Одночасно просило стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.06.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ свої зобов`язання за договором виконало, надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач, належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, в результаті чого станом на 14.01.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 180 395,38 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 122 895,38 грн; суми прострочених платежів за комісією - 7 500,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 липня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 502852-КС-001 від 18.06.2024, що становить 180395,38 грн, яка складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50000,00 грн; - суми прострочених платежів по процентах - 122895,38 грн; - суми прострочених платежів за комісією - 7500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення та неповне з`ясування судом обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд не врахував дані витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню від 23.06.2024, порушеного у зв`язку із несанкціонованим списанням коштів з рахунку ОСОБА_1 , що свідчить про те, що фактично кредитні кошти, які зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 , не були ним отримані та фактично використанні. Зазначене звільняє його від зобов`язання повернення кредитних коштів, які фактично ним використані не були. При визначенні заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд також не врахував положень Закону України «Про споживче кредитування», що забороняє включати до договорів кредиту несправедливі умови. Визначені умовами Кредитного договору і заявлені до стягнення відсотки у розмірі 122 895,38 грн є неспівмірними із розміром заборгованості за тілом кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, та має наслідком дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) за користування коштами. Також вважає необґрунтованим стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 7500,00 грн, оскільки кредитним договором від 18.06.2024 року не визначено конкретного переліку послуг позивача, які пов`язані з наданням кредиту, що надаються відповідачу. В супереч вимог процесуального закону позивач доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору суду не надав. Тому положення Кредитного договору про надання кредиту (п. 2.5) про нарахування відповідачу комісії суперечить положенням ч.ч. 1,2 ст. 11, ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», та є нікчемними.

ТОВ «Бізнес Позика» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути як тіло кредиту, так і сплатити проценти за користування ним, і комісію, так як самим законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту і в укладеному договорі в п.2.5 читко прописана комісія за надання кредиту - 7500 грн., тобто, в договорі вказана за які саме послуги позивач встановив комісію. Звертає увагу, що відповідачу були нараховані відсотки виключно за користування кредитними коштами, згідно ст.1048 ЦК та виключно в межах строку дії кредитного договору, за відсотковою ставкою, яка відповідала чинному законодавству, станом на день укладення кредитного договору, і жодного нарахування компенсації за неналежне виконання умов договору, неустойки, пені чи штрафу, або ж відсотків, згідно ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» абр ж ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не нарахував боржнику. Вважає, що умови кредитного договору відповідали чинному законодавству, а позивач не вимагає сплати боржником компенсації за неналежне виконання ним умов договору, а вимагає лише оплати відсотків за користування кредитом, що ніяк не являється компенсацією і є зовсім іншим правовим поняттям. Розмір процентної ставки в день, вважає такою, що відповідає законодавчо дозволеному максимуму.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, представник відповідача - Габор В.В., посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) просила суд дати оцінку умовам договору про сплату комісії саме за надання кредиту, як таким, що суперечать принципу добросовісності та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними. А тому, встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, порушує публічний порядок та є нікчемною. Тому вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 7 500 задоволенню не підлягають.

У запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, ТОВ «Бізнес позика» зазначає, що відповідно до п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ризиків фінансових послуг», установлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % ( з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % ( з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно); - з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. Договір про надання кредиту укладений між сторонами 18.096.2024, тобто, в перехідний період, коли діяла можливість нараховувати позичальниками денну відсоткову ставку максимальним розміром до 1,5 % але, як вбачається, ставки, які застосовував кредитор, взагалі були 0,95% та 1,16%, що є меншими ніж дозволений максимум. А тому вважає, що розмір встановлених у кредитному договорі процентних ставок в день, як заниженої та і стандартної, відповідає встановленому у Законі максимально дозволеному розміру денної процентної ставки за відповідний перехідний період. У розрахунку заборгованості за кредитним договором, який був наданий Позивачем разом з позовною заявою, були застосовані вищезазначені процентні ставки в день, спочатку занижена, а потім , згідно п.3.2.2 Договору, внаслідок порушення графіку платежів, - стандартна. Щодо посилання представника відповідача на практику Верховного суду, позивач зазначає, що дані постанови суду прийняті у справах, де стороною є банк, як фінансова установа, яка надала кредит позичальнику, і в постановах йде мова саме про щомісячну комісію, яку банку нав`язав клієнту (позичальнику) у кредитному договорі. В свою чергу, ТОВ «Бізнес позика» не є банком і його діяльність не регулюється законодавством, яким регулюється діяльність банків, а також комісія, яка прописана в кредитному договорі. Має платитися відповідачем одноразово, а не щомісячно, і право позивача на встановлення такої комісії у своїх договорах прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.06.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та ОСОБА_1 укладено Договір №502852-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», одноразовим ідентифікатором (а.с.17-26).

Відповідно до вказаного Договору, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 50000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , яку Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті (а.с.27), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням) (а.с.28).

Згідно наданої 21.04.2025, на виконання ухвали суду від 05.02.2025, інформації АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» , на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) Крім того, банком надано виписку по рахунку № НОМЕР_1 , за період з 18.06.2024 року по 03.12.2024 року, яка містить зарахування на суму 50 000,00 грн у додатку (а.с.106-132).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 14.01.2025 у відповідача утворилась заборгованість по тілу Кредиту та відсоткам у розмірі 180 395,38 грн, що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000, 00 грн; - суми прострочених платежів по процентах - 122 895,38 грн; - суми прострочених платежів за комісією - 7 500,00 грн., яку Товариство просить стягнути з відповідача.

Даних про повне повернення позики матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку Кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту №№ 502852-КС-001 від 18.06.2024, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію за надання Кредиту, у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів».

Строк договору 24 тижні, дата повернення Кредиту - 03.12.2024 року (п. 2.3, п.2.13 Договору).

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,50000000 процентів за кожен день користування Кредитом, знижена процентна ставка за Кредитом в день - 1,14957034, фіксована. (п.2.4 Договору).

Пунктом 3.2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються за ставкою, вказаною в п.2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче, тобто, згідно Графіку платежів, який встановлений пунктом 3.2.3 Кредитного договору.

Згідно пункту 3.2.2., визначено, що сторони домовились, що у разі, якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, то наведений в п.3.2.3. та Додатку №1 до Договору ( за винятком дострокового повернення кредиту), у наслідок чого, виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Знищеною процентною ставкою, втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору та до закінчення строку дії Договору.

Згідно умов кредитного договору № 502852-КС-001 від 18.06.2024 розмір наданого відповідачу кредиту становить 50 000 грн, строк, на який надається кредит - 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,50000000, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,14957034, фіксована; комісія - 7500,00 грн; загальний; строк дії договору до 03.12.2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 148 193,39 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 19 662,06 процентів; денна процентна ставка: 1,16 процентів; дата повернення кредиту - 03.12.2024 року.

Довідкою про переказ грошових коштів підтверджено факт зарахування відповідачу 50 000 грн на платіжну картку.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повного повернення ОСОБА_1 , отриманих в позику коштів, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

А отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 502852-КС-001 від 18.06.2024.

При цьому, наявність кримінального провадження за фактом заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_1 , на яке посилається ОСОБА_1 як на підставу для звільнення його від обов`язку сплачувати кредитні кошти, в даному випадку, не свідчить про відсутність обов`язку ОСОБА_1 , як позичальника, повернути надані йому Кредитодавцем грошові кошти. Розрахунки, надані 21.04.2025 АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», на виконання ухвали суду від 05.02.2025, по рахунку відповідача № НОМЕР_1 , за період з 18.06.2024 року по 03.12.2024 року, містять відомості про зарахування на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 50 000,00 грн, а також відомості щодо руху коштів по даному рахунку (а.с.106-132). В даному випадку факт використання позичальником отриманих ним за кредитним договором грошових коштів значення не має, оскілки згідно умов кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію за надання Кредиту, у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. При цьому, строк договору визначений 24 тижні, а дата повернення Кредиту - 03.12.2024 року.

Разом з тим, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем, за кредитним договором, колегія суддів не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.

Керуючись вимогами Закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 18.06.2024 року у розмірі 50 000,00 грн.

Отже, згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків, з 18.06.2024 по 20.08.2024, має бути не більше 1,5 %, а з 21.08.2024 по 03.12.2024 - не більше 1%.

З урахуванням умов п.2.4. кредитного договору, за яким визначено знижену процентну ставку за кредитом: в день 1,14957034, фіксована, судова колегія доходить висновку, що:

за період з 18.06.2024 року по 20.08.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача складає 47 250 (63 дні х 1,5%), а з 21.08.2024 по 03.12.2024 розмір процентів становить 52 500,00 грн (120 днів х 1%).

Всього, заборгованості по відсоткам складає 99 750,00 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову щодо цієї вимоги в повному обсязі та стягнення з відповідача процентів в розмірі 122 895,38 грн, а відтак, рішення в цій частині підлягає зміні.

Щодо посилання апелянта на необґрунтованість висновку суду про стягнення з відповідача комісії, судова колегія зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит Кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з комісією, відповідачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Враховуючи, що Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Таким чином комісія за додаткові та супутні послуги кредитодавця ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нараховано позичальнику неправомірно.

Підстав для стягнення заборгованості по комісії не вбачається.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

А отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 502852-КС-001 від 18.06.2024 в сумі 149 750,00 грн, де тіло кредиту - 50 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 99 750,00 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 422,40 грн, а сума судового збору, за подання відповідачем апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, становить 3 633,60 грн. (а.с. 11,228 ).

Оскільки, позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» задоволено на 83%, судовий збір за звернення до суду із позовом складає 2010,59 грн (2422,40 *83%), відповідно за звернення відповідача з апеляційною скаргою - складає 3015,88 грн (3633,60*83%).

Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» становить 2010,59 грн., а сума судового збору, що підлягає стягненню з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 - 3015,88 грн.

А отже, в даному випадку, колегія суддів вважає за можливе здійснити перерозподіл судових витрат та стягнути з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 судовий збір - в сумі 996,29 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Габор Вікторії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області 08 липня 2025 року в частині суми стягнення відсотків та загальної суми заборгованості - змінити

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» суму заборгованості за договором про надання кредиту № 502852-КС-001 від 18.06.2024, що становить 149 750, 00 (сто сорок дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн, яка складається з : суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн.; - суми прострочених платежів за відсотками - 99 750,00 грн.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області 08 липня 2025 року в частині стягнення комісії - скасувати та у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в цій частині відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 судовий збір - в сумі 996 (дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 29 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук