ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 672/860/25

Провадження № 22-ц/820/447/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2025 року (суддя Рибачук О. Г., повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 19 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 3368035, за умовами якого товариство надало відповідачці грошові кошти, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором.

21 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги, зокрема, за договором № 3368035 від 19 грудня 2020 року, укладеним із ОСОБА_1 .

Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів, а тому за договором виникла заборгованість у розмірі 40945,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 13500 грн; заборгованість за процентами - 27445,50 грн.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути із ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 3368035 про надання споживчого кредиту від 19 грудня 2020 року в сумі 40945,50 грн з яких: 13500 грн заборгованість за кредитом, 27445,50 грн - заборгованість за процентами та судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2025 року залишено без задоволення заяву відповідачки про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність рішення суду, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, на пропуск строку позовної давності. Суд не взяв до уваги те, що вона не укладала та не підписувала кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна», товариство не перераховувало грошові кошти на її рахунок, картковий рахунок на який були зараховані кредитні кошти їй не належить. Не враховано те, що вона є дружиною військовослужбовця, а тому неправомірно нараховані завищені проценти за договором. Суд не врахував погашення заборгованості, що мали місце 04 січня 2021 року на суму 1308,15 грн, 24 січня 2021 року на суму 5130 грн, 12 лютого 2021 на суму 4873,50 грн, на загальну суму 11311,65 грн. Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору 05 січня 2021 року є безпідставним. Стягнуті витрати на правничу допомогу є завищеними та такими, що порушують її права.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 19 грудня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 3368035 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 13500 грн строком на 17 днів, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

У пункті 1.5.1. договору сторони погодили фіксовану знижену процентна ставка 0,57% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4. цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.

Відповідно до пункту 1.5.2. договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4. цього договору, якщо споживач не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до пунктів 4.1.-4.6. цього договору.

Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами зазначеної в договорі платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем (пункт 2.1. договору).

У пункті 3.1. договору сторони погодили, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до пунктів 4.2.-4.3. договору споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом. Пропозиція (оферта) споживача про продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу проценті.

За змістом пунктів 4.5.-4.6. договору у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.

Договір про споживчий кредит № 3368035 від 19 грудня 2020 року з додатками (Графік платежів за договором та Паспорт споживчого кредиту) підписані ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (С117661).

Згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» від 25 серпня 2025 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 . 19 грудні 2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 13500 грн.

Відповідно до листа ТОВ ФК «Контрактовий дім» № 7/13177 від 18 липня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13500 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 зазначений в договорі.

Позичальниця зобов`язання за договором не виконала.

За розрахунком ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3368035 від 19 грудня 2020 року складає 40945,50 грн,з яких: заборгованість за кредитом - 13500 грн; заборгованість за процентами - 27445,50 грн.

21 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги, зокрема, за договором № 3368035 від 19 грудня 2020 року, укладеним із ОСОБА_1 .

За змістом пункту 6.2.3. цього договору Права Вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

Пунктом 7.2. договору факторингу визначено, що новий кредитор здійснює оплату кредиторові шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1. цього договору.

Сплата таких коштів підтверджена платіжною інструкцією № 41683 від 21 вересня 2021 року.

За змістом акту приймання-передачі реєстру боржників від 21 вересня 2021 року до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021 від 21 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло реєстр боржників кредитора від 21 вересня 2021 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3368035 від 19 грудня 2020 року в сумі 40945,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 13500 грн; заборгованість за процентами - 27445,50 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з факту невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до закону зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Установлено, що договір про споживчий кредит № 3368035 від 19 грудня 2020 року з додатками (Графік платежів за договором та Паспорт споживчого кредиту) підписані ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором С117661.

Наведене підтверджується також довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Авентус Україна».

Отримання відповідачкою кредиту у сумі 13500 грн підтверджено листами ТОВ ФК «Контрактовий дім» № 7/13177 від 18 липня 2025 року таАТ КБ «Приватбанк» від 25 серпня 2025 року.

Кредитний договір містить персональні дані відповідачки, зокрема, РНОКПП, серію та номер паспорта громадянина України, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер телефону, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти, вказаний самою відповідачкою під час укладення договору.

В кредитному договорі визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, сплати процентів та строк його дії.

Тому суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт укладення кредитного договору.

Відповідачка здійснювала погашення заборгованості 04 січня 2021 року на суму 1308,15 грн, 24 січня 2021 року на суму 5130 грн, 12 лютого 2021 на суму 4873,50 грн, що враховано при визначенні заборгованості.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі, що вказані обставини не враховані при вирішенні справи.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про непропорційно великий розмір процентів та їх нарахування поза межами строку кредитування.

Укладаючи кредитний договір, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, пролонгацію строку кредиту.

У зв`язку із сплатою процентів позичальницею договір тричі був пролонгований на 17 днів на підставі розділу 4 договору. В подальшому з моменту виникнення прострочення проценти нараховані за 90 днів згідно з пунктом 3.1. договору (станом на 31 травня 2021 року).

За розрахунком позивача проценти нараховані згідно з умовами договору та вимогами статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в межах строку кредитування від фактичного залишку кредиту.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Твердження про неправомірність нарахування процентів, як дружині військовослужбовця, не ґрунтується на законі.

За змістом частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакціях, чинних на час нарахування процентів ОСОБА_1 за період з грудня 2020 року по травень 2021 року, пільги щодо сплати процентів за кредитом надавалися військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду; військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Чоловік відповідачки ОСОБА_2 відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 31 жовтня 2025 року перебуває на військовій службі з 24 лютого 2022 року, а проценти за договором нараховані за період з грудня 2020 року по травень 2021 року.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Перехід права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 3368035 від 19 грудня 2020 року від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» позивач підтвердив належними та допустимими доказами.

Наявність заборгованості за договором, нарахованої відповідно до умов договору, підтверджується розрахунком заборгованості.

Доказів на спростування розміру заборгованості ОСОБА_1 не надала.

Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.

З урахуванням наведеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження вимог.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на пропущення позивачем строку позовної давності, як на підставу для відмови в позові, не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи установлення на всій території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду позивач не пропустив строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Питання про судові витрати суд вирішив згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України.

Витрати по оплаті судового збору підтверджені платіжною інструкцією № 18337 від 19 серпня 2025 року.

Професійну правничу допомогу в суді першої інстанції ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надавав адвокат Усенко М. І. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року та ордера серії ВС № 1381377 від 02 липня 2025 року.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу товариство надало акт № 985 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05 серпня 2025 року на суму 8000 грн та детальний опис наданих послуг у справі до акту № 985 від 05 серпня 2025 року.

Оскільки позов задоволено, то суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат.

Про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідачка не заявила, а тому підстав для їх зменшення у

суду не було.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта