РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Реуцької Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

установив:

18.11.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів до ОСОБА_2 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.02.2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 05.11.2024 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 26.11.2024 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.09.2024 року, щомісячно.

Позивач зазначає, що сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку він не в змозі, так як це є обтяжливим для нього, оскільки він перебуває в скрутному матеріальному положенні.

Вказує, що він перебуває на військовій службі при ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді офіцера відділення військового обліку офіцерів запасу відділу військового обліку та бронювання сектору мобілізаційно-оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тривалий час проходив лікування та реабілітацію після тяжкого поранення в різних закладах охорони здоров`я. Після проходження військово-лікарської комісії, повернувся до своєї військової частини НОМЕР_1 виконувати бойові завдання з травмою, однак після погіршення стану здоров`я був вимушений та переведений до іншого тилового підрозділу, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаду, яка відповідала його стану здоров`я та рішенню військово-лікарської комісії.

Зазначає, що він є не працездатною особою, проте продовжує військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки пенсії замало для підтримки його здоров`я, лікування, придбання медичних препаратів та матеріалів для підтримки функціонування протезу нижньої правої кінцівки на рівні середньої третини.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках від 09.04.2024 р. серії 12 AAB № 061490 йому встановлено II групу інвалідності з втратою працездатності 70 відсотків. Позивачу протипоказане тривале перебування на ногах, він постійно вимушений пересуватися на власному автомобілі VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_2 до свого місця служби при ІНФОРМАЦІЯ_2 , повсякденному пересуванню за ліками, продуктами харчування, відвідування закладів охорони здоров`я.

Позивач зазначає, що не має власної нерухомості та оселі, на даний час перебуває на черзі на квартирному обліку, витрачає значні кошти на житло та парко місце власного авто, оскільки місто Харків перебуває під постійними обстрілами КАБів, БПЛА, та ракет з боку РФ.

Щомісячний розмір пенсії та заробітної плати позивача з урахуванням стягнення аліментів в розмірі 1/6, не дозволяє йому надалі покривати свої затрати на свою життєдіяльність, а саме: на паливо, придбання медикаментів, засобів та матеріалів для протезу кінцівки, продуктів харчування. Вказує, що у разі стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу, а саме з пенсії та заробітної плати станом на жовтень ОСОБА_2 буде отримувати 6503 гривень, що вдвічі перевищує прожитковий розмір дитини до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України». Таким чином у разі, якщо ОСОБА_2 буде надавати малолітньому сину таке грошове утримання, дитина отримає достатні кошти для існування, розвитку, якісного харчування тощо. Одночасно з цим, стягнення 1/8 частини доходу не буде порушувати майнових прав позивача, який є інвалідом II групи та потребує постійних затрат для підтримки свого життя, здоров`я, систематичного лікування, реабілітації, та постійного догляду лікарів.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у повному обсязі, зазначила, що син має вади здоров`я, в зв`язку з чим вона не працює та здійснює догляд за ним. Комунальні заклади освіти в місті не працюють, а на приватний дитячий садок у неї відсутні кошти. Вказує, що суд в 2024 році і так стягнув з позивача не 1/4, 1/6 частину від його доходів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

В силу ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

За правилом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

У пункті 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодекс України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.

Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів.

Згідно з частинами першою, четвертою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок доказування покладається саме на сторону, яка заявляє відповідні вимоги або заперечує проти них.

У справах про зменшення розміру аліментів саме позивач повинен довести наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме істотну зміну свого матеріального чи сімейного стану або інші обставини, що мають істотне значення та об`єктивно унеможливлюють сплату аліментів у раніше встановленому розмірі.

Судом установлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 20.02.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.04.2022 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 05.11.2024 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 26.11.2024 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.09.2024 року. Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 26.11.2024 про стягнення аліментів, сторонами не оскаржувалось.

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України старший лейтенант ОСОБА_1 в період з 10.10.2016 по 11.01.2017 та з 21.01.2017 по 15.09.2017 та з 30.09.2017 по 04.11.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про безпосередню участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення старший лейтенант ОСОБА_1 в період з 07.05.2018 по 02.07.2018, з 17.07.2018 по 22.12.2018, з 03.07.2019 по 23.07.2019, з 09.08.2019 по 15.09.2019, з 27.09.2019 по 30.12.2019, з 11.01.2020 по 15.01.2020, з 25.01.2020 по 14.02.2020, з 24.02.2020 по 24.03.2020 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 17.05.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України старший лейтенант ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 по 24.05.2022, з 14.04.2024 по 30.04.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

З довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 03.06.2022 про обставини травми вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_1 25.05.2022 року в ході виконання бойового завдання, отримав вогнепальне поєднане осколкове поранення правої щоки, лівої кисті та правої стопи. Дотичне поранення м`яких тканин правої щоки. Сліпе поранення лівої кисті із вогнепальним переломом нігтьової фаланги 1 пальця та наявністю мілких металевих уламків у м`яких тканинах ІІ-ІV пальців. Наскрізне поранення правої стопи з вогнепальним багатоуламковим переломом п`яткової, таранної, кубовидної, ІІ-V плесневих кісток зі зміщенням уламків, дефектом м`яких тканин та кісткової структури. Вибухову травму. Закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку;

З довідки гарнізонної військово-лікарської комісії вбачається, що старшому лейтенанту ОСОБА_1 проведено ампутацію куска правої нижньої кінцівки на рівні середньою третини гомілки; ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби;

З довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, вбачається, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках становить 70% (поранення, травма, пов`язана із захистом Батьківщини);

Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 12.03.2024 року. Протипоказано тривале перебування на ногах.

Зазначене вказує, що при постановленні судового рішення від 26.11.2024 судом враховано вказані позивачем обставини та стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини від доходів позивача.

Відповідно до змісту довідки начальника Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №78211050 з примусового виконання виконавчого листа №634/1006/24, виданого 31.03.2025 року Сахновщинським районним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно даних АСВП за період з 03.09.2024 по 01.11.2025 року аліменти за вище вказаним виконавчим провадженнями сплачуються в повному обсязі, заборгованість відсутня.

В ході розгляду справи позивачем долучено довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , згідно якої капітан ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про доходи №96/ВФЗ від 09.02.2026 року ОСОБА_1 проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , де займає посаду Офіцера відділення обліку офіцерів запасу і кадрів та постійно отримує нараховану заробітну плату з якої утримуються податки та збори та відрахування на оплату аліментів.

Крім того, надана Позивачем довідка про доходи №8491 9504 5744 4425, видана пенсіонеру ОСОБА_1 свідчить про те, що Позивачу постійно виплачується пенсія, з якої з липня 2025 здійснюються відрахування на оплату аліментів.

При вирішенні питання пов`язаного зокрема із зменшенням встановленого розміру аліментів вирішальним є встановлення фактів зміни матеріального становища Позивача в сторону погіршення чи зміни його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я та чи призвело погіршення стану здоров`я до істотного зниження платоспроможності та чи створює сплата аліментів у визначеному розмірі надмірний та непропорційний тягар.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на листопад 2024 року (місяць та рік в якому було ухвалено судове рішення про стягнення аліментів) сукупний місячний дохід Позивача, після утримання податків та зборів складав 51 393,30гр., який включає пенсійні виплати у розмірі 21 610,96грн за листопад 2024 року та виплачена заробітна плата за листопад 2024 у розмірі 29782,34гр.(30235,88 нарахована заробітна плата -453,54 утриманий військовий збір = 29782,34).

Станом на листопад 2025 року(місяць та рік в якому Позивач звернувся з заявою про зменшення розміру аліментів) сукупний місячний дохід Позивача, після утримання податків та зборів та до утримання аліментів складав 52 024,06гр., який включає: пенсійні виплати у розмірі 22 085,15грн за листопад 2025 року та виплачена заробітна плата за листопад 2025 року у розмірі 29 938,91гр.(30394,83 нарахована заробітна плата - 455,92 утриманий військовий збір = 29 938,91).

Зазначені обставини свідчать, що за період часу, з дати ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та по дату звернення до суду з заявою про зменшення аліментів, матеріальне становище Позивача не погіршилось, дохід є сталим та прогресує в сторону збільшення.

В обґрунтування позовних вимог, Позивачем було надано медичні документи про стан його здоров`я, які свого часу також були предметом дослідження у справі № 634/1006/24 про стягнення аліментів на утримання дитини, та які було враховано при ухвалені судового рішення про визначення розміру аліментів, при цьому додаткових документів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я Позивача після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, останнім не було надано.

Будь яких інших доказів про погіршення матеріального стану Позивача, чи стану його здоров`я саме після дати ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, останнім не було надано, також відсутні докази про зміну сімейного стану Позивача, наявність на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб.

Суд бере до уваги та з повагою ставиться до того, що позивач ОСОБА_1 втратив своє здоров`я, захищаючи державу, за що йому присвоєно статус ветерана війни, при цьому ці обставини не звільняють його, як батька від виконання обов`язку піклуватися про здоров`я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття як те передбачено ст.ст. 150,180 Сімейного кодексу України.

Оцінивши реальні доходи Позивача, включно з пенсією по інвалідності, суд доходить висновку про відсутність на цей час підстав для зменшення розміру аліментів.

Оцінюючи подані докази, суд виходить із принципу змагальності, який забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Разом з тим цей принцип не зобов`язує суд автоматично визнавати доведеними обставини лише з огляду на їх заявлення стороною. Такі обставини мають бути доведені належними, допустимими та достатніми доказами з урахуванням стандарту більшої переконливості.

Із наведених судом норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну матеріального становища та стану здоров`я, його погіршення, необхідності у додаткових витратах на лікування та найм житла, обслуговування автомобіля, за допомогою якого він добирається до роботи.

У даній справі позивач не надав доказів, які б свідчили що саме після встановлення судовим рішенням розміру аліментів на утримання дитини у нього змінилось(погіршилось) матеріальне положення, надані безпосередньо Позивачем докази(довідки про отримані доходи) свідчать про зворотнє. Також Позивачем не надані докази, що його стан здоров`я погіршився у порівнянні з тим який був на час ухвалення судового рішення про визначення розміру аліментів на утримання дитини.

Водночас судом не встановлено, що розмір аліментів у частці 1/6 від усіх видів доходу, з урахуванням законодавчо визначеного мінімального гарантованого розміру, ставить позивача у стан крайньої матеріальної неспроможності або позбавляє його засобів до існування.

Виходячи із засад рівності прав дітей враховує, що у випадку залишення судом аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання сина, у розпорядженні позивача залишатимуться кошти у розмірі 5/6 частини його заробітку. Відповідно до наданих Позивачем довідок про отримані доходи, сума аліментів, які позивач сплачує за рішенням суду у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку у грошовому виразі станом на грудень 2025 року складає 8670,67 гривень(52024,06 / 6 = 8670,67). У разі зменшення розміру аліментів до 1/8 частини з усіх видів заробітку сума аліментів які підлягатимуть стягненню у грошовому виразі складатиме 6503,00 гривень(52027,06 / 8 = 6503,00). Тобто різниця складатиме 2167,67 гривень(8670,67 6503,00 = 2167,67), що відповідно покращить матеріальне положення Позивача лише на 4,17%(2167,67 / 52024,06 *100%), у той час як розмір суми аліментів на утримання дитини Позивача зменшиться на 25%(2167,67 / 8670,67 *100%). Наведені факти свідчать що зменшення розміру аліментів суттєво не вплинуть на матеріальний стан Позивача, у той час як матеріальний стан дитини, на користь якої стягуються аліменти погіршиться суттєво.

Суд також бере до уваги вік дитини, якому 5 років та який потребує постійного нагляду, активної соціалізації. Разом з тим, слушними є твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що враховуючи ситуацію в країні, а також те, що м. Харків є прифронтовим містом, яке кожного дня зазнає постійних обстрілів, внаслідок чого усі державні виховні заклади, в тому числі дитячі садки не працюють, а вартість приватних дитячих садків є досить великою, внаслідок чого відповідач позбавлена можливості забезпечити дитині відвідування приватного дитячого садка, та внаслідок цього вимушена постійно доглядати за дитиною, що позбавляє її можливості працевлаштуватись та отримувати додатковий дохід.

Варто зазначити, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Суд також враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відтак судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, 141, 180, 181, 182, 192 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Л. Шаренко