Справа № 752/3883/26
Провадження № 2-з/752/41/26
У Х В А Л А

27.02.2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Ільніцької І.С.,

розглянувши заяву позивачів про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договорів купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 з такими позовними вимогами:

- розірвати договір купівлі-продажу будівельних матеріалів від 22.09.2020;

- розірвати договір купівлі-продажу обладнання від 29.09.2020;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 292 020,53 гривень;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 292 020,53 гривень.

26.02.2026 до суду від позивачів надійшла спільна заява про забезпечення позову, в якій позивачі просять суд накласти арешт на майно належне відповідачу, а саме:

- житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- земельну ділянку з кадастровим номером: :90:069:0015;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :05:001:0200;

- транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель, ML 350, 2014 року випуску, VIN номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , колір сірий;

- будівельні матеріали, що використані у бідівництві об`єкта незавершеного будівництва, загальною площею 593,8 кв.м., що знаходиться поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером: :90:069:0015 та, які стали об`єктом купівлі-продажу по договору копівлі-продажу від 29.09.2020;

- обладнання, яке стало об`єктом купівлі-продажу згідно договору купівлі-продажу від 29.09.2020 (згідно переліку).

В обґрунтування поданої заяви позивачі посилаються лише на положення процесуального законодавства та на судову практику суду касаційної інстанції стосовно того, що є метою забезпечення позову та умовою застосування заходів забезпечення позову.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову у цій справі суд вбачає, що обґрунтування позивачів у необхідності накладення арешту на майно відповідача полягає виключно у вказанні норм процесуального права та судової практики щодо загальних підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачі безпосередньо у самій заяві про забезпечення позову жодним чином не обгрунтовують причини звернення з такою заявою та не надали суду жодних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Сам факт наявності спору та права учасника справи звернутися до суду із заявою про забезпечення позову згідно норм процесуального закону, ще не є належною та достатньою підставою для постановлення судом ухвали про забезпечення позову та накладення арешту на майно відповідача.

Окрім того, звертаючись із вимогою про накладення арешту на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); земельну ділянку з кадастровим номером: :90:069:0015; земельну ділянку з кадастровим номером: :05:001:0200; транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель, ML 350, 2014 року випуску, VIN номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , колір сірий, будівельні матеріали, що використані у бідівництві об`єкта незавершеного будівництва, загальною площею 593,8 кв.м., що знаходиться поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером: :90:069:0015 та, які стали об`єктом купівлі-продажу по договору копівлі-продажу від 29.09.2020 та обладнання, яке стало об`єктом купівлі-продажу згідно договору купівлі-продажу від 29.09.2020 (згідно переліку) позивачі не надали до заяви про забезпечення позову доказів того, що таке майно перебуває у власності відповідача.

Разом з тим, у цивільному процесі, де застосовується принцим змагальності, суд не зобов`язаний самостійно отримувати докази на користь вимог однієї із сторін.

Суд наголошує, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи те, що за змістом закону заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_5 та ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 27.02.2026

Суддя С.О. Чекулаєв