Справа № 307/3119/25
Провадження № 2/307/1121/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні земельними ділянками, що перебувають у приватній власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні земельними ділянками, що перебувають у приватній власності. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2018 року він, ОСОБА_4 , набув прав власності на дві земельні ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровим номером: :01:009:0073, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 44 та площею 0,25 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровим номером: :01:009:0025, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 244, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельні ділянки з кадастровим номером :01:009:0025 та кадастровим номером :01:009:0073 межують між собою та використовуються власником разом. Відхилення фактичного користування зазначених земельних ділянок на кадастровому плані від Б до В при їх дослідженні спеціалістами землевпорядної організації - не виявлено, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення земельного-технічного дослідження від 22 травня 2025 року за номером 157/10.7/2025. Однак, паркан з боку сусіднього землекористувача, відповідача ОСОБА_2 на кадастровому плані від В до Г на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0073, тобто фактична межа земельної ділянки зміщена відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, в бік земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0073 та знаходиться в її межах. Детальна схема зміщення наведена на малюнку 9 у висновку експерта за результатами проведення земельного-технічного дослідження від 22 травня 2025 року за номером 157/10.7/2025. Відстань зміщення фактичного землекористування сусідської земельної ділянки з боку ОСОБА_2 - відповідача, в бік земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0073 відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, становлять в точці 14 - 4,76 м; в точці 15 - 4,74 м; в точці 16 - 4,83 м,; в точці 17 - 4, 93 м. Шляхом співставлення картографічних матеріалів, кадастрових планів у витягах з Державного земельного кадастру з результатами огляду встановлено, що єдиним землекористувачем який межує з земельними ділянками позивача, ОСОБА_4 , та по межі якого розміщено будівлі та споруди є землекористувач - ОСОБА_2 - відповідач по справі. Питання, які ставились судовому експерту для збирання доказів про порушення відповідачем прав власності ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні зазначеними земельними ділянками - були саме самочинні забудови сусіднього землекористувача, відповідача ОСОБА_2 по всій лінії межування із земельними ділянками ОСОБА_4 та фактично розміщених на його земельних ділянках.

В досудовому порядку, мирним шляхом - відповідач ОСОБА_2 відмовився усунути виявлені порушення землекористувач шляхом переміщення огорожі та господарських будівель на свою земельну ділянку що послужило підставою звернутись до суду для вирішення спору.

За результатами візуального обстеження та за результатами геодезичної зйомки проведеної судовим експертом на території земельних ділянок кадастровими номерами :01:009:0073, :01:009:0025 з боку сусіднього землекористувача ОСОБА_2 розміщена огорожа з сітки «рабиця» на бетонних стовпах та тимчасовий навіс для відпочинку. Огорожа розміщена на відстані 4,19 м - 4,93 м від межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0073 та :01:009:0025, встановленої правовстановлюючими документами, та наведено на малюнку 11,12. Лінією чорного кольору у експлікації фотознімку висновку судового. експерта за результатами проведення земельного-технічного дослідження від 22 травня 2025 року за номером 157/10.7/2025, позначено межі земельних ділянок за правовстановлюючими документами та інформацією з Державного земельного кадастру. Лінією зеленого кольору у експлікації фотознімку висновку судового експерта за результатами проведення земельного-технічного дослідження від 22 травня 2025 року за номером 157/10.7/2025, позначено розташування огорожі. Цифрами позначено точки, в яких проводились геодезичні заміри. Цифрами зі стрілкою позначено відстані від огорожі до межі земельних ділянок, встановленої правовстановлюючими документами. Відстані від огорожі до межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0073 відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, становлять в точці 14- 4;76 м, в точці 15- 4,74 м, в точці 16 - 4,83 м, в точці 17 - 4,93 м. Відстані від огорожі до межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0025 відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, становлять: в точці 6 - 4,19 м, в точці 7- 4,39 м, в точці 12-4,73 м, в точці 13-4,76 м. Враховуючи лінійний характер огорожі, площа земельної ділянки, зайнята огорожею, судовим експертом не визначалась.

Отже, за результатами дослідження даних Державного земельного кадастру та інших наданих на дослідження судовому експерту матеріалів і співставлення їх з результатами огляду (натурального обстеження) з кадастровими номерами :01:009:0073, :009:0025, з боку межі сусіднього землекористувача ОСОБА_2 розташований навіс для відпочинку та огорожа, яка проходить на відстані 4,19 - 4,93 м від межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0073 та :01:009:0025 встановленої правовстановлюючими документами.

Враховуючи вищевикладене, судовим експертом зроблено висновки: що межі, розміри та площа земельної ділянки кадастровий номер :01:009:0073 та :01:009:0025, за адресою : АДРЕСА_1 , - за фактичним користуванням не відповідають межам, розмірам та площі, вказаним у правовстановлюючих документах.

Висновки судового експерта є доказами (ст.76 ЦПК України) виявлених позивачем перешкод у користуванні та розпоряджанні ним своїми земельними ділянками з кадастровим номерами :01:009:0073 та :01:009:0025 з боку сусідського землекористувача ОСОБА_2 - відповідача по справі та є підставою для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким зобов?язати відповідача, ОСОБА_2 , за свої кошти, усунути порушення прав власника суміжних земельних ділянок з кадастровим номерами :01:009:0073, :01:009:0025, що перебувають у власності ОСОБА_4 - шляхом демонтажу навісу для літнього відпочинку та переміщення або демонтажу огорожі, яка проходить на відстані 4,19 - 4,93 м від межі земельних ділянок, в такому порядку: в точці 14 - 4,76 м; в точці 15 - 4,74 м; в точці 16 - 4,83 м; в точці 17 - 4,93 м.: в точці 6 - 4,19 м; в точці 7 - 4,39 м; в точці 12 - 4,73 м; в точці 13 - 4,76 м, а також дотримуватися правил добросусідства. Стягнути судові витрати в розмірі 1211,20 гривень - судового збору, 18000 гривень за проведення судової експертиз та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.

10 вересня 2025 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачам термін для подання відзиву на позовну заяву.

10 жовтня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , надійшов до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до якого зазначають, що позивач в 2019 році, звертався до Тячівського районного суду Закарпатської області з аналогічним позовом до нього про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом перенесення існуючої межі між земельними ділянками огорожі довжиною 50 метрів на 2,08 метрів та знесенні частини сінника і стайні, де предметом розглядом справи були саме ці земельні ділянки за кадастровими номерами :01:009:0073, :01:009:0025, справа № 307/2335/19. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2020 року позивачу в позові відмовдено, а постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, рішення Тячівського районного суду залишено без змін, ухвалою Верховного суду від 21 вересня 2021 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження. Позивач в позові стверджує, що на території земельних ділянок за кадастровими номерами :01:009:0073, 212448000:009:0025 з боку сусіднього землекористувача відповідача - ОСОБА_2 (відповідача) розміщена огорожа з сітки «рабиця» на бетонних стовпах та тимчасовий навіс для відпочинку. Зауважує, що цю «рабицю» він, відповідач сам встановлював по існуючій межі, що видно на фотознімках експерта, а що стосується тимчасового навісу для відпочинку (фото таб.5 експертизи), це його тимчасова споруда на його території. На його території, неподалік його тимчасового навісу для відпочинку знаходиться сарай та хлів, який ним побудований в 1991 році про що свідчить характеристика його будинку, господарських будівель та споруд та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно по справі. Враховуючи викладене просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечили, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142180445 від 22 жовтня 2018 року, земельна ділянка кадастровий номер :01:009:0073, площею 0,25 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 44), зареєстрована в цілій частці за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 22 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М. Т. та зареєстрованим у реєстрі за № 2-1204 (а.с.5).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142158778 від 22 жовтня 2018 року, встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:009:0025, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 244), зареєстрована в цілій частці за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 22 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М. Т. та зареєстрованим у реєстрі за № 2-1203 (а.с.6).

Згідно висновку експерта №157/10.7/2025 від 22 травня 2025 року, вбачається, що межі, розміри та площа земельної ділянки кадастровий номер :01:009:0073 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за фактичним користуванням не відповідають межам, розмірам та площі, вказаним у правовстановлюючих документах. Межі, розміри та площа земельної ділянки кадастровий номер :01:009:0025 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за фактичним користуванням не відповідають межам, розмірам та площі, вказаним у правовстановлюючих документах. На земельних ділянках з кадастровими номерами :01:009:0073, :01:009:0025 з боку межі сусіднього землекористування ОСОБА_2 розташований навіс для відпочинку та огорожа, яка проходить на відстані 4,19 - 4,93 м. від межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0073 та :01:009:0025, встановленої правовстановлюючими документами (а.с.12-26).

Допитаний в ході розгляду справи судовий експерт ОСОБА_5 суду пояснив, що навіс для відпочинку та огорожа повність знаходяться в межах земельних ділянках :01:009:0073 та :01:009:0025, на території земельних ділянок ОСОБА_4 . У висновку зазначено від межі земельних ділянок ОСОБА_4 , а саме на відповідній відстані від межі, яка встановлена правовстановлюючими документами. За результатами співставлення двох цифрових моделей фактичного розташування земельних ділянок встановлено, що на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлена огорожа з боку ОСОБА_2 , яка повністю розташована на земельних ділянках ОСОБА_4 на відстані близько 4 метри, відстані в точках зазначені у висновку експертизи. По фактичному користуванню, відповідно до інформації з ДЗК існує накладання території будинковолодіння ОСОБА_2 на земельні ділянки ОСОБА_4 . Який кадастровий номер земельних ділянок ОСОБА_2 невідомо та не можна сказати, що це земельні ділянки сформовані, а лише можна сказати те, що територія домоволодіння ОСОБА_2 встановлена парканом. У висновку експерта не іде мова про накладання сформованих земельних ділянок та внесених до Держаного земельного кадастру, а про те що територія будинковолодіння ОСОБА_2 , яка встановлена парканом накладається на земельні ділянки ОСОБА_4 . Під час проведення експертизи визначалося фактичне користування ОСОБА_4 земельними ділянками та встановлено накладання території будинковолодіння ОСОБА_2 на земельні ділянки ОСОБА_4 , які внесені до ДЗК. При досліджені було встановлено, що на земельній ділянці ОСОБА_2 розташований будинок, проте в завдання експерта не входило визначати місце розташування цього будинку.

Відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2020 року у справі №307/2335/19 (провадження № 2/307/159/20), в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов`язання відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення існуючої між земельними ділянками огорожі довжиною 50 метрів на 2,08 метрів та знесенні частини сінника і стайні відмовлено (а.с.42-46).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2020 року залишено без змін (а.с.47-48).

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , який виготовлений 10 лютого 2017 року, замовником значиться ОСОБА_2 ( а.с.49).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 81432715 від 28 лютого 2017 року, вбачається, що житловий будинок, розташована за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер :01:009:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 244), зареєстрований цілій частці за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.50).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами першою, другою ст.78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 375 ЦК України установлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Пунктом "г" ч.1 ст.91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Так, ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 5 ст.319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Положеннями ч.2 ст.386 ЦК України регламентовано, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, в судовому засіданні встановлено, позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 є сусідами та користуються суміжними земельними ділянками, та паркан перебуває у власності ОСОБА_2 .

Як встановлено з дослідницької частини висновку експерта щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0025, паркан з боку сусіднього землекористувача ОСОБА_2 (на кадастровому плані від А до Б) повністю знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0025, тобто фактична межа земельної ділянки зміщена відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, в бік земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0025 та знаходиться в її межах. Детальна схема зміщення наведена на рисунку 6. Відстані зміщення фактичного землекористування сусідньої земельної ділянки з боку ОСОБА_2 в бік земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0025 відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами становить: в точці 6 - 4,19 м.; в точці 7 - 4,39 м.; в точці 8 - 4,57 м.; в точці 9 - 4,74 м.; в точці 10 - 4,63 м.; в точці 11 - 4,63 м.; в точці 12 - 4,73 м.; в точці 13 - 4,76 м.

Паркан з боку сусіднього землекористувача ОСОБА_2 (на кадастровому плані від В до Г) знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0073, тобто фактична межа земельної ділянки зміщена відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, в бік земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0073 та знаходиться в її межах. Детальна схема зміщення наведена на рисунку 9. Відстані зміщення фактичного землекористування сусідньої земельної ділянки з боку ОСОБА_7 в бік земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0073 відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, становлять: в точці 14 - 4,76 м.; в точці 15 - 4,74 м.; в точці 16 - 4,83 м.; в точці 17 - 4,93 м.

За інформацією у витягах з Державного земельного кадастру, які досліджені у відповіді на перше та друге питання, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0073 межує: від А до Б - землі Лазівської сільської ради; від Б до В - землі ОСОБА_4 ; від В до І землі ОСОБА_2 ; від В до Г - землі ОСОБА_8 . Земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0025 межує: від А до Б - землі ОСОБА_2 ; від в до В - землі ОСОБА_4 ; від В до А землі Лазівської сільської ради. Шляхом співставлення картографічних матеріалів, кадастрових планів у витягах з Державного земельного кадастру з результатами огляду (натурного обстеження) встановлено, що єдиним землекористувачем, який межує з земельними ділянками, що належать ОСОБА_4 , та по межі якого розміщено будівлі та споруди є землекористувач - ОСОБА_2 . Отже, у відповіді на трете питання досліджувалась забудова саме по межі землекористувача ОСОБА_2 .

За результатами візуального обстеження та за результатами геодезичної території земельних ділянок кадастровими номерами :01:009:0073, :01:009:0025 з боку сусіднього землекористування ОСОБА_2 розміщена огорожа з сітки "рабиця" на бетонних стовпах (фото таблиця 2) та тимчасовий навіс для відпочинку (фото таблиця 5). Огорожа розміщена на відстані 4,19 м. - 4,93 м. від межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0073 та :01:009:0025, встановленої правовстановлюючими документами. Розміщення огорожі відносно межі, встановленої правовстановлюючими документами, наведено на рис. 11, 12.

Лінією чорного кольору позначено межі земельних ділянок за правовстановлюючими документами та інформацією з Державного земельного кадастру. Лінією зеленого кольору позначено розташування огорожі. Цифрами позначено точки, в яких проводились геодезичні заміри. Цифрами зі стрілкою позначено відстані від огорожі до межі земельних ділянок, встановленої правовстановлюючими документами. Відстані від огорожі до межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0073, встановленої правовстановлюючими документами, становлять: в точці 14 - 4,76 м.; в точці 15 - 4,74 м.; в точці 16 - 4,83 м.; в точці 17 - 4,93 м. Відстані від огорожі до межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0025 встановленої правовстановлюючими документами становлять: в точці 6 - 4,19 м.; в точці 7 - 4,39 м.; в точці 8 - 4,57 м.; в точці 9 - 4,74 м.; в точці 10 - 4,63 м.; в точці 11 - 4,63 м.; в точці 12 - 4,73 м.; в точці 13 - 4,76 м.

Враховуючи лінійний характер огорожі, площа земельної ділянки, зайнята огорожею, не визначалась. Інших будівель та споруд в межах фактичного користування земельних ділянок кадастровими номерами :01:009:0073, :01:009:0025 з боку сусіднього землекористування ОСОБА_2 не виявлено. Отже, за результатами дослідження даних Державного земельного кадастру та інших наданих на дослідження матеріалів і співставлення їх з результатами огляду (натурного обстеження) для відповіді на третє питання встановлено, що на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:009:0073, :01:009:0025 з боку межі сусіднього землекористування ОСОБА_2 розташований навіс для відпочинку та огорожа, яка проходить на відстані 4,19 - 4,93 м. від межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0073 та :01:009:0025, встановленої правовстановлюючими документами.

Оцінюючи висновок експерта на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку з іншими доказами у справі, суд, керуючись принципом, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, вважає, що при прийнятті рішення слід враховувати зазначений висновок судового експерта, оскільки в такому надано відповіді на усі питання експертизи, що стосуються суті справи, які свою детальну розшифровку отримали в дослідницькій частині висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини 3 ст.152 ЗК України).

Зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц), зокрема заявити негаторний позов про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта.

В постанові Верховного Суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Таким чином, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, з врахуванням вищезназначених норм права, суд доходить всиновку, що відповідачем було порушено права позивача, як власника земельних ділянок, на володіння, користування та розпорядження власними земельними ділянками, оскільки, як підтверджено висновком експерта № 157/10.7/2025 від 22 травня 2025 року, саме відповідач самовільно зайняв частину земельних ділянок позивача та встановив на них навіс для відпочинку та огорожу.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 та його представнкиа адвоката Лозана Б.В., що надані ними у судовому засіданні, та розцінює їх як спосіб захисту. Проте, таке невизнання позову не підтверджено жодним належним та допустимим доказом та суперечить вищенаведеним нормам матеріального права.

При цьому, суд не вбачає підстав для відхилення наданого висновку експерта, вважає його обгрунтованим, таким що відповідає вимогам Закону, а також містить відповіді на поставлені перед експертом питання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення його права володіння, користування та розпорядження належними йому земельними ділянками.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Також, відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позивачем сплачено вартість проведення судової експертизи, відтак вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу адвоката судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат враховуються:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

В матеріалах справи наявний ордер на надання позивачу ОСОБА_4 правничої допомоги адвокатом Білас Л.В. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.10-11).

З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2023 року між позивачем ОСОБА_4 та адвокатом, було укладено договір про надання правової допомоги, копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 9).

Відповідно до п. 4.2 вказаного договору, зазначено, що всього витрати на професійну правничу допомогу складають 50 000,00 грн.

Проте, суд вважає, що позивачем не доведено належним чином факту понесення ним витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не надано детального опису виконаних робіт з розрахунком їх вартості, не додано акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного сторонами та доказів на підтвердження отримання адвокатом Білас Л.В. від позивача ОСОБА_4 гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги.

За таких обставин суд вважає, що вимога позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов?язати відповідача ОСОБА_2 за свої кошти, усунути порушення прав власника суміжних земельних ділянок з кадастровим номерами :01:009:0073, :01:009:0025, що перебувають у власності ОСОБА_4 - шляхом демонтажу навісу для літнього відпочинку та переміщення або демонтажу огорожі, яка проходить на відстані 4,19 - 4,93 м від межі земельних ділянок, в такому порядку: в точці 14 - 4,76 м; в точці 15 - 4,74 м; в точці 16 - 4,83 м; в точці 17 - 4,93 м.: в точці 6 - 4,19 м; в точці 7 - 4,39 м; в точці 12 - 4,73 м; в точці 13 - 4,76 м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 18000 грн. 00 коп. витрат за проведення експертизи.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 09 березня 2026 року.

Суддя М.Д.Стецюк