ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 504/942/22Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження №22-ц/817/499/26 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

05 березня 2026 р. м.Тернопіль

Суддя Тернопільського апеляційного суду Храпак Н.М., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Варода Павло Борисович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2026 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Варода П.Б., через систему "Eлектронний суд" подав апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року.

В апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження.

В обгрунтування вимог посилається на те, що повторно звертається із апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції, оскільки апеляційну скаргу, подану адвокатом Півтораком В.М. 06.01.2026 року, було визнано неподаною та повернуто у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

Зазначає, що неусунення недоліків відбулось з причин, що не залежали від його волі. Одразу після отримання ним інформації про повернення апеляційної скарги, він у максимально короткий строк звернувся до іншого адвоката та повторно подав апеляційну скаргу.

Дослідивши обгрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху, виходячи з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За вимогами частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином строк, передбачений статтею 354 ЦПК України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ свідчить, що апеляційний суд під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема в разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Подібні за змістом правові висновки викладені в постановах Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18), Верховного Суду від 14 лютого 2024 року в справі № 436/9142/12 (провадження № 61-16754св23).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі № 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони в причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Апеляційний суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним.

Також скаржник повинен довести, що повернення попередньо поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Водночас, сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, утім, при вирішенні питання про поважність наведених причин, має враховуватися також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне судове рішення.

За таких обставин, реалізація проголошеного частиною восьмою статті 185 ЦПК України права на повторне звернення з апеляційною скаргою має бути вчинена у найкоротший термін, з моменту отримання ухвали про повернення апеляційної скарги з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1396/19(2-а/209/50/19), від 07 серпня 2020 року у справі № 120/2841/19-а та від 08 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.004305.

Так, судом встановлено, що вперше ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Півторак В.М. звернувся із апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року 08 грудня 2025 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06 січня 2026 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику з підстав невиконання ухвали суду про залишення без руху апеляційної скарги.

Згідно довідки про доставку електронного документу, представник скаржника - адвокат Півторак В.М. отримав ухвалу про повернення апеляційної скарги 08 січня 2026 року.

В свою чергу, повторно із апеляційною скаргою скаржник звернувся до апеляційного суду лише 27 лютого 2026 року, після спливу півтора місяці з моменту отримання представником ухвали про повернення апеляційної скарги.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 без невиправданих затримок та за відсутності зайвих зволікань скористався своїм правом на повторне подання апеляційної скарги та вжив невідкладних заходів щодо звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції та не надано доказів на підтвердження того, коли відповідач дізнався про повернення його апеляційної скарги та коли він звернувся за правничою допомогою до іншого адвоката

Крім того, на вказані обставини відповідач взагалі не посилається у своїй апеляційній скарзі, а просить поновити пропущений строк виключно з тих підстав, що попередній адвокат не повідомив його про необхідність виконання вимог ухвали суду та зазначає, що у максимально короткий строк звернувся за правничою допомогою до іншого адвоката.

Суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що попередній адвокат не інформував про необхідність виконання вимог ухвали суду, оскільки відповідальність за дії представника несе сторона.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Виходячи з наведеного, наведені скаржником причини пропуску строку, не можуть бути визнані поважними, оскільки апелянтом не доведено, що ці причини непереборно перешкоджали йому подати апеляційну скаргу протягом визначеного законом строку.

Отже, заявнику необхідно протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали надати суду апеляційної інстанції належні докази та вказати на обґрунтовані підстави, які підтверджують поважність причини пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для зазначення інших поважних причин для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись статтями 127, 354, 356, 357 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Варода Павло Борисович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року - залишити без руху.

Надати строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав пропуску такого строку.

Роз`яснити скаржнику, що у разі не доведення поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського апеляційного суду Н.М. Храпак