ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3009/25

Провадження № 22-ц/820/693/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №683/3009/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року, у складі судді Цішковського В.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 31.01.2025-100001062 від 31.01.2025 у розмірі 7575 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 31.01.2025-100001062, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 2500 грн строком на 168 днів, тобто по 17.07.2025 року, зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом усього періоду, на який надається кредит, а також денної процентної ставки у розмірі 0,91% за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Також за умовами договору кредиту сторони передбачили сплату позичальником комісії, пов`язаної із наданням кредиту у розмірі 5% від суми кредиту, що становить 125 грн, а також неустойки у розмірі 37,50 грн, що нараховується за кожен день невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надавши кредит на умовах визначених договором, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, процентів та комісії, в зв`язку із чим станом дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 7575 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2500 грн, по процентам в розмірі 3325 грн, комісії 500 грн, неустойки 1 250 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем відповідно до умов кредитного договору № 31.01.2025-100001062 від 31.01.2025 року кредитних коштів в сумі 2500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між сторонами укладено кредитний договір та було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Апелянтом було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначений у кредитному договорі, за допомогою сервісу інтернет-еквайрингу iPay. При оформленні заявки відповідачем було зазначено повний номер картки, однак відповідно до постанов Правління Національного банку України позивач не має права зазначати та зберігати у договорах та інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. У зв`язку з наведеним, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування та підтверджує факт перерахування грошових коштів за кредитним договором. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, що надає фінансові послуги (зокрема кредити) без відкриття рахунку, товариство не може надати первинні банківські документи. Відтак, наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості у справі.

Представник апелянта вважає, що суд надав неправильну оцінку листу АТ «Ощадбанк» від 05.11.2025 року. Виписка з рахунку відповідача не могла і не повинна була містити призначення платежу «Видача за договором кредиту №31.01.2025-10001062», оскільки еквайр ТОВ «УПР» (iPay) перераховує позичальнику кошти з власного банківського рахунку.

Сторона позивача наголошує, що відповідач не надав суду першої інстанції виписки по власних рахунках, у тому числі по рахунку 5167-80ХХ-ХХХХ-7102, зазначеному в договорі, на спростування доказів позивача. Такий обов`язок прямо передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому, суд першої інстанції, фактично встановивши факт укладення кредитного договору, дійшов помилкового висновку про те, що вказаний договір не був виконаний кредитодавцем.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 31 січня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 2500 грн строком на 168 днів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 17 липня 2025 року, сплатити проценти в розмірі 1% за один день користування кредитом і комісію за надання кредиту в розмірі 5% від суми кредиту, що становить 125 грн.

Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом подання ТОВ «Споживчий центр» пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття указаної пропозиції (акцепту) ОСОБА_1 . При цьому відповідач підписав підтвердження укласти кредитний договір одноразовим ідентифікатором Е184.

Спосіб надання коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1 .

Позичальник зобов`язався повернення кредиту, сплата процентів, комісії (якщо комісію встановлено) у терміни та строки вказані в Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п. 6.1.).

Згідно з умовами кредитного договору № 31.01.2025-100001062 від 31.01.2025 року ОСОБА_1 зазначив реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним договором: НОМЕР_1 .

Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 25.09.2025 року №74-2509 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 31.01.2025 о 12:47:55 на суму 2500 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua -639719607, призначення платежу: Видача за договором кредиту №31.01.2025-100001062.

Відповідно до довідки-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №31.01.2025-100001062 від 31.01.2025 ОСОБА_1 має заборгованість за загальну суму 7575 грн, з яких: 2500 грн основний борг; 3325 грн проценти; 125 грн комісія за надання; 375 грн комісія за обслуговування; 1250 грн неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 31.01.2025 по 17.07.2025.

Відповідно до інформації АТ «Ощадбанк» від 05.11.2025 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 та надано інформацію щодо руху коштів по вказаній картці, відповідно до якої 31 січня 2025 року кошти у сумі 2500 грн на картку відповідача не надходили.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем відповідно до умов кредитного договору коштів в сумі 2500 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні у справі докази підтверджують, що 31 січня 2025 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір №31.01.2025-100001062, за умовами якого кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 .

Заява про надання кредиту та кредитний договір від 31 січня 2025 року підписані відповідачем ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е184.

При цьому відповідач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що він не підписував зазначений кредитний договір та не укладав із позивачем кредитного договору на вищевказаних умовах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Споживчий центр» посилається на те, що відповідачу надано кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом переказу даних коштів на карту. Оскільки відповідач вчасно не повернув надані кошти, утворилася заборгованість на загальну суму 7575 грн, яка визначена у довідці-розрахунку.

На підтвердження обставин перерахування коштів ТОВ «Споживчий центр» надав: заявку на укладення кредитного договору та пропозицію про укладення кредитного договору від 31.01.2025, які підписані електронним одноразовим ідентифікатором, довідка - розрахунок заборгованості за кредитним договором, інформацію сервісу онлайн платежів «iPay.ua» ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта, договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів в сумі 2500 грн відповідно до умов кредитного договору № 31.01.2025-100001062 від 31 січня 2025 року.

Колегія суддів зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.

Відповідно до виписки по рахунку, наданого АТ «Ощадбанк» від 05.11.2025 року, у ОСОБА_1 31.01.2025 року відсутній переказ коштів на суму 2500 грн на платіжну картку 5167-80ХХ-ХХХХ-7102, в тому числі і з призначенням «Видача за договором кредиту № 31.01.2025-100001062».

Долучений до позовної заяви лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 25.09.2025 року про перерахування коштів в сумі 2500 грн на виконання умов кредитного договору № 31.01.2025-100001062 не підтверджує надходження цих коштів на картку відповідача. Крім того, позивачем не надано квитанції про перерахування коштів на картку, належну відповідачу.

Колегія суддів зауважує, що на запит суду в суді першої інстанції було отримано інформацію від АТ «Ощадбанк», відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської карки № НОМЕР_2 та наведено рух коштів по вказаній картці за 31 січня 2025 рік. З наданої виписки по рахунку вбачається, що 31 січня 2025 року було проведено ряд банківських операцій, проте відсутня інформація щодо зарахування коштів на дану платіжну картку клієнта 31.01.2025 на суму 2500 грн, номер транзакції в системі iPay.ua -639719607, про що стверджує позивач.

Надана позивачем довідка- розрахунок заборгованості за кредитним договором, як доказ наявності заборгованості та її розміру, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку (рахунок) відповідача, користування ними позивачем не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами факт надання відповідачу кредитних коштів, а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення коштів на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр».

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

Судді : Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко