КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/6986/21 Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
Провадження №22-ц/824/2446/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

11 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, враховуючи складність виготовлення повного тексту постанови, вважає за можливе проголосити її вступну та резолютивну частини, відклавши складання повного тексту на строк до десяти днів.

Керуючись ст. ст.259, 268 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 359/6986/21 Головуючий у І інстанції Чирка С.С.

Провадження №22-ц/824/2446/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,168 га. (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005), яка розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним державним актом на землю від 14 грудня 2004 року, серія КВ № 088184.

На вказаній земельній ділянці розміщений будинок, в якому він постійно проживає разом зі своєю сім?єю та інші господарські будівлі різного призначення.

У 2019 році він вирішив укріпити та переобладнати господарську будівлю, що розташовувалася на вищевказаній земельній ділянці та була побудована більше 45-ти років тому, ще його батьками. Ним було знесено стіни вказаної будівлі та розпочато укріплення фундаменту. З метою визначення чітких межових ліній для подальшого будівництва він звернувся до землевпорядної організації, яка повідомила що його земельна ділянка має межі, які фактично не відповідають попередньо встановленим межовим показникам, що були в користуванні, а земельна ділянка відповідача зміщена в сторону його земельної ділянки. Межа земельної ділянки відповідача з паралельної сторони пересікає його будинок та господарські прибудови, завдяки чому земельна ділянка відповідача фактично збільшена за площею, вказаний факт підтверджується замірами фасаду забору відповідача та графічними знімками, на яких видно як межа земельної ділянки проходить через будинок відповідача.

Невідповідність та розбіжності межових позначок із фактичним користуванням землі є і у відповідача, який фактично захопив землі громади Вороньківської сільської ради Бориспільського району у зв?язку із зміщенням земельної ділянки, межі земельної ділянки відповідача пересікають його будинок та не відповідають вимогам п.3.25 ДБН 360-92, затвердженими наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44.

Відповідач відмовляється добровільно відновити встановленні роками межі.

В зв`язку з цим, позивач просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25га в

АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0112, виданий на ім?я ОСОБА_2 , зобов?язати відповідача відновити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), шляхом внесення змін в технічну документацію із землеустрою та фактичному користуванні земельних ділянок.

У жовтні 2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,168 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005, що було видано на ім?я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

У січні 2024 року відповідачка подала до суду заяву про зміну предмету позову, просила суд також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,168 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року первісний і зустрічний позови залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційної скаргою звернувся позивач ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , здійснити розподіл судових витрат. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, рішення ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження взаємного накладення меж земельних ділянок. Вважає, що такі висновки не відповідають обставинам справи.

Вказує, що висновок експерта за результатом проведення земельно-технічної експертизи №280/06-2023 від 04 вересня 2023 року, складений судовим експертом ОСОБА_3 ТОВ «Український незалежний інститут судової експертизи», а також висновок експерта за результатом проведення експертизи з питань землеустрою№311/12-2023 від 04.01.2024 року, складений судовим експертом ОСОБА_3, доводять невідповідність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0112 щодо її площі, меж та конфігурації, відомостям, які зазначені в правовстановлюючих документах.

Вищевказані висновки знайшли також своє повне підтвердження у висновку експертів за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №3817/24-41/7997/24-41 від 28.08.2024 року, складеного експертами КНІДСЕ.

Скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було викликано в судове засідання експерта ОСОБА_3 , як наслідок останньою не надано роз`яснення по суті складених висновків та сторони не мали можливості поставити питання, що стосуються вказаних висновків.

Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши невідповідність вимогам чинного законодавства технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0112, а також невідповідність площі, меж та конфігурації цієї земельної ділянки даним, які містяться в ДЗК, правовстановлюючих документах та генеральному плані населеного пункту, не врахував цих фактичних встановлених та доведених належними доказами обставин, дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог за первісним позовом, відмовивши в його задоволенні. Відсутність накладення спірних земельних ділянок не свідчить про відсутність між сторонами спору щодо меж цих земельних ділянок. Відсутність встановлених меж спірних земельних ділянок в натурі *на місцевості(, а також шляхом внесення змін в технічну документацію із землеустрою, що відповідало б фактичному користуванню, перешкоджає позивачу завершити будівництво паркану, розпочате ще у 2019 році. Оскільки позивач має цілком обґрунтовані побоювання стосовно того, що здійснивши будівництво паркану може виникнути ситуація, за якою частина паркану буде розміщена з порушенням меж земельної ділянки. Тому судом зроблений помилковий висновок щодо відсутності порушених прав позивача, як власника земельної ділянки.

За результатами розгляду апеляційної скарги просив також здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений у суді першої інстанції за подання позовної заяви та заяви про зміну предмету позову, а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги. Крім того, наводив попередній розрахунок витрат на правову допомогу, в загальному розмірі 18 000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кузяєв О.В. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти наведених позивачем доводів, просить скаргу залишити без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач не зазначав в позовній заяві або під час розгляду справи по суті, яким чином певні недоліки, на існуванні яких наполягає ОСОБА_1 , у складі технічної документації земельної ділянки, що перебуває у власності відповідача, порушують чи створюють загрозу правам чи інтересам позивача.

Зазначає, що існуючи розбіжності та похибки в технічній документації можуть бути усунені шляхом відновлення меж, а не через скасування права власності на суміжну земельну ділянку.

Вказує, що спір між сторонами виник стосовно встановлення меж земельних ділянок, за вирішенням якого вони звертались до земельної комісії Вороньківської селищної ради Бориспільського району Київської області, яка прийняла відповідне рішення. ОСОБА_1 в своєму позові не посилається на те, що не згоден з вказаним рішенням земельної комісії.

Позовні вимоги фактично зводяться до вирішення судом спору щодо меж земельної ділянки, відновлення її на місцевості для приведення фактичного землекористування сторін до обсягів землекористування відповідно до розробленої технічної документації, про що і зазначала в своєму рішенні земельна комісія Вороньківської селищної ради.

Вказує також, що невідповідність встановлених меж фактичному землекористуванню, встановлена висновком судової експертизи КНІДСЕ, не може бути підставою для припинення речового права на майно внаслідок визнання недійсним державного акту.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кузяєв О.В. також навів орієнтовний розрахунок витрат відповідача ОСОБА_4 на правову допомогу в розмірі 14 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сацик Р.В. підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник Кузяєв О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що згідно державного акта на право власності на землю від 14 грудня 2004 року, серія КВ № 088184 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,168 га. (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005), яка розташована у селі Вороньків Бориспільського району, Київської області (т.1 а.с11).

Згідно державного акта на право власності на землю від 15.07.2009 року, серія ЯЖ № 220340 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500га. (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0112), яка розташована у селі Вороньків Бориспільського району, Київської області (т.1 а.с.12).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 12.01.2012 року належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина підверджується, витягом № 32951355 від 24.01.2012 року про державну реєстрацію права (т.1 а.с.15).

Відповідно до довідки №231/09.01.-18 від 22.03.2021 року Вороньківської сільської ради земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,168 га. кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0005, яка належить ОСОБА_1 присвоєно адресу : АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18).

З витягу з Державного земельного кадастру від 01.08.2022 року про земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500га. (кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0112), яка розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.120-123).

Згідно висновку №280/06-2023 від 04.09.2023 року Українського незалежного інституту судових експертиз фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0112 не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки, які містяться в базі даних ДЗК. Невідповідність зображена на малюнку № НОМЕР_3 .

Накладання земельних ділянок згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ N? 088184, площею 0,168 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:001:0005 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЖ N? 220340, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :01:001:0112, відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, відсутнє. Сарай, який належить ОСОБА_5 , станом на час дослідження, знаходиться на відстані, які зображені на малюнку № НОМЕР_4 . Водночас необхідно зазначити, що відстані від паркану (фактичної межі земельної ділянки) до сараю ОСОБА_2 , згідно наданих на дослідження документів періодично змінювалася (мал. № 18, 19). Конфігурація земельної ділянки ОСОБА_5 , яка зображена у містобудівній документації, не відповідає конфігурації визначеною координатами поворотних точок меж, які містяться в базі даних ДЗК та у державному акті на власності на земельну ділянку серія ВЖ № 220340 (т.2 а.с.157-182).

Згідно висновку №311/12-2023 від 04.01.2024 року Українського незалежного інституту судових експертиз, розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 с. Вороньків, Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, не відповідає за складом, змістом та правилами оформлення.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки :01:001:0112, не відповідає за складом оформлення (т.3 а.с.104-125).

Згідно висновку експертів КНІДСЕ за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 28.08.2024 № 3817/24-41/7997/24-41 фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають межам земельних ділянок, які зазначені в правовстановлюючих документах (Державні акти на право власності серія КВ N?088184 та серія НЖ N?220840).

Фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають межам земельних ділянок відповідно до відомостей Державного земельного кадастру.

Межі земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:001:0005 відповідно до відомостей ДЗК повністю тотожні (співпадають) з межами земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на землю серія КВ N?088184.

Межі земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:001:0112 відповідно до відомостей ДЗК повністю тотожні (співпадають) з межами земельної ділянки відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП ОСОБА_6 в 2021 році і не відповідають межам земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на землю серія НЖ N?220840 та Технічної документації розробленої ТОВ «Оберіг» в 2008 році.

Межі земельних ділянок що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Державних актів на право власності на землю серія КВ N?088184 та серія НЖ N?220840 є між собою суміжними, накладення (поглинення) меж земельних ділянок відсутнє.

Координати кутів повороту меж К1 - А8, К2 - А7 та К3 - А6 співпадають між собою. Довжини суміжних сторін також ідентичні.

Фактичні площі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають площам земельних ділянок, зазначеним у правовстановлюючих документах.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 дорівнює S1факт.= 0.1641 га і є меншою на 0.0039 га від площі S= 0.1680 га зазначеної в правовстановлюючих документах.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 дорівнює S2факт.= 0.2704 га і є більшою на 0.0204 га від площі S= 0.2500 га зазначеної в правовстановлюючих документах.

Фактичні площі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають площам земельних ділянок відповідно до даних Державного земельного кадастру.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 дорівнює S1факт.= 0.1641 га і є меншою на 0.0039 га від площі S= 0.1680 га відповідно до даних Державного земельного кадастру.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 дорівнює S2факт.= 0.2704 га і є більшою на 0.0204 га від площі відповідно до даних Державного земельного кадастру.

Технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 с. Вороньків Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за своїм складом не відповідає вимогам земельного законодавства, а саме ст. 28, 29, 56 Закону України «Про землеустрій» та п. 1.16 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 N?43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» (в редакціях чинних на дату проведення дослідження).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код згідно КВЦПЗ -02.01) гр. ОСОБА_1 АДРЕСА_1 за своїм складом, змістом та правилами оформлення відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_2 АДРЕСА_1 за складом, змістом та правилами оформлення відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим актам з питань землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом перегляду апеляційним судом у даній справі є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вороньківська сільська рада Бориспільського району Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права власності на земельну ділянку, на яку має місце зміщення земельної ділянки відповідача, тому вважав правильним способом захисту такого порушеного права - визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відповідачу ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, як за первісним, так і за зустрічним позовом, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сторони не надали жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження накладок земельних ділянок. Місцевий суд врахував висновок експертів КНІДСЕ за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 28.08.2024 № 3817/24-41/7997/24-41, яким встановлено невідповідність фактичних меж земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , межам, які зазначені в їх правовстановлюючих документах (Державні акти на право власності серія КВ №088184 та серія НЖ №220840) та не відповідають межам земельних ділянок відповідно до відомостей Державного земельного кадастру. Поряд із цим суд вказав, що вказана обставинам жодним чином не свідчить про наявність підстав для визнання недійсними державних актів сторін; технічна документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельну ділянку сторін за складом, змістом та правилами оформлення відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим актам з питань землеустрою.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих приписів правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Правилами частини першої статті 81 ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі статтею 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

У частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Згідно з частинами першою, третьою-п`ятою статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.

Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

У даній справі судом встановлено і підтверджується висновком експерта, що фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають межам земельних ділянок, які зазначені в правовстановлюючих документах (Державні акти на право власності серія КВ N?088184 та серія НЖ N?220840) та межам земельних ділянок відповідно до відомостей Державного земельного кадастру.Межі земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Державних актів на право власності на землю серія КВ N?088184 та серія НЖ N?220840, є між собою суміжними, накладення (поглинення) меж земельних ділянок відсутнє.

Відтак, невідповідність координат фактичному користуванню свідчить про недоліки виконання землевпорядних робіт з боку землевпорядних організацій.

Аналізуючи можливість застосування обраного позивачем способу захисту, то з урахуванням фактичних обставин цієї справи не вимагається пред`явлення позову з вимогами про скасування державного акта на право приватної власності на землю, а також державної реєстрації права власності, оскільки для виправлення помилки у відомостях координат поворотних точок меж земельної ділянки достатнім та дієвим є саме зобов`язання відповідачки вжити дії щодо виправлення у Державному земельному кадастрі помилок у відомостях координат поворотних точок меж зазначеної земельної ділянки, без визнання недійсними правовстановлюючих документів на ділянку відповідачки, кадастровий номер :01:001:0112 .

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 вересня 2023 року у справі № 686/30193/20, від 28 лютого 2024 року у справі № 361/6799/14, від 10 травня 2024 року у справі № 185/9511/16.

Також переглядаючи в апеляційному порядку вище вказане рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує положення, які містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Статтею 1 Першого протоколу передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР й з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

ЄСПЛ у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справах "Rysovskyy v. Ukraine", заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року "Kryvenkyy v. Ukraine", заява № 43768/07).

У справі, яка переглядається, відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку в порядку, визначеному чинним законодавством, на підставі рішення органу місцевого самоврядування Вороньківської сільської ради 18.01.2008 №412-27-V, і матеріали справи не містять доказів, що саме із її вини помилково винесенні координати та конфігурація земельної ділянки при розробці Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_6 в 2021 році, які не відповідають межам земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на землю серія НЖ N?220840 та Технічної документації розробленої ТОВ «Оберіг» в 2008 році.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складений 27 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб