Справа № 627/178/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря судового засідання Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Барвінок», третя особа Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування реєстрації договору оренди землі №107

ВСТАНОВИВ:

До Краснокутського районного суду Харківської області засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій представник позивача Кравченко С.М. просить суд скасувати реєстрацію договору оренди землі № 107 відділу Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області запис №01040 від 12.07.2012 р. земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0043, площею 3,6862 га, а також стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 330351 від 07 вересня 2005 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0043 площею 3,6862 га, яка розташована на території с. Любівка Краснокутського району Харківської області.

05 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «Барвінок» було укладено договір оренди землі № 107 терміном на 5 років. Проте, позивачу 04.02.2025 з відзиву ПСП «Барвінок» на позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 627/33/25 року стало відомо, що даний договір № 107 не було зареєстровано у Державному реєстрі земель та не внесено до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі. Лише після сплину терміну дії договору оренди землі №107 у 2011 році, відповідач ПСП «Барвінок» надав договір оренди землі №107 до відділу Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області та вчинив запис № 01040 у Державному реєстрі земель 12.07.2012 року.

Жодного запису до 12.07.2012 року про реєстрацію договору оренди землі № 107 від 05 жовтня 2006 року у книзі запису державної реєстрації договорів оренди землі не має. Отже, якщо жодна з сторін не здійснила державну реєстрацію договору оренди землі, договір між позивачем і відповідачем чинності не набув і, відповідно, особа не набула прав орендаря за договором оренди землі.

Вказав, що оскільки реєстрація договору оренди землі № 107 була вчинена з порушенням вимог законодавства, тому просить суд скасувати запис № 01040 відділу Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області від 12.07.2012 р. земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0043, площею 3,6862 га.

Ухвалою судді від 24.03.2025 року провадження у справі відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, надано відповідачеві час для подання відзиву на позовну заяву.

01.04.2025 ПСП «Барвінок» подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , згідно якого з викладеними у позовній заяві вимогами категорично не погоджуються, вважають її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

05 жовтня 2006 року між ПСП «Барвінок» та ОСОБА_1 на підставі взаємної домовленості та вільного волевиявлення було укладено договір оренди землі №107 щодо оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером №:01:001:0043 площею 3,6862 га, яка розташована на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, та який 12.07.2012 року було зареєстровано у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області за №01040. Державну реєстрацію вказаного договору здійснював Відділ Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області, а не ПСП «Барвінок», тому вважає, що по даній справі належним відповідачем є орган, який здійснив державну реєстрацію вказаного спірного договору оренди, а не ПСП «Барвінок», який є неналежним відповідачем, що тягне за собою відмову в задоволенні позову. Щодо підстав скасування державної реєстрації Договору оренди землі №107, то, як зазначає позивач у позовній заяві, спірний договір оренди землі №107 ПСП «Барвінок» надав на реєстрацію у 2012 році, зокрема, на думку позивача, начебто після спливу строку, на який його було укладено. Зазначає, що позивач визнає той факт, що ПСП «Барвінок» лише надав вказаний договір на реєстрацію, а не здійснив його реєстрацію. Окрім того, пунктом 39 спірного договору визначається: «цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації». Тобто, сторони чітко визначили момент набрання чинності спірного договору - після його державної реєстрації. При цьому п.8 спірного договору визначає строк його дії саме з моменту набрання ним чинності, тобто з моменту державної реєстрації, а не з дня підписання сторонами. Із вказаних підстав відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також представник відповідача у відзиві на позов відповідно до положень ст.178 ЦПК України повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ПСП «Барвінок» поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 20000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 12.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача Кравченка С.М. про долучення доказів, а саме долучені до справи відповіді на адвокатські запити ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 29-20-9,1-2508/0/19-25 від 08.05.2025 р. та № 29-20-25,1-2654/0/19-25 від 15.05.2025 р., з додатками: договору оренди землі № 107 з актами прийому передачі та встановлення меж земельної ділянки; книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі від 12.07.2012 р.; заяви про державну реєстрацію земельної ділянки та державного акта або договору оренди земельної ділянки, на підставі якої було зареєстровано право оренди договору земельної ділянки № 107 від 05. 10. 2006 р., року укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Барвінок», з кадастровим номером :01:001:0043, з записом у Державному реєстрі земель від 12.07.2012 року № 01040; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

18 червня 2025 року від третьої особи - ГУ Держгеокадастру у Харківській області засобами системи «Електронний суд» надійшли письмові пояснення по справі №627/178/25, в яких зазначено, що відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» (чинний на момент укладення спірного договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди підлягає державній реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленим ст. 20 ЗУ «Про оренду землі». На момент укладання договору законодавством не визначалися строки подання його на державну реєстрацію після безпосереднього підписання сторонами. Таким чином, реєстрація договору оренди землі №107 була здійснена відділом Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області згідно вимог законодавства, у передбачені нормативно-правовими актами строки з моменту відповідного звернення, а твердження позивача щодо порушення вимог законодавства є безпідставним та необґрунтованим належними доказами. Тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 01.07.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року клопотання представника відповідача Біловус Р.В. про поновлення строку та долучення доказів задоволено: долучено до матеріалів справи додаткові пояснення представника відповідача від 26.09.2025, довідку ПСП «Барвінок» №12 від 24.01.2025 року, копії видаткових касових ордерів №52 від 25.12.2024 року та №53 від 26.12.2024 року.

Ухвалою суду від 12.01.2026 клопотання представника позивача Кравченка С.М. про поновлення строку та долучення доказів задоволено: долучено до матеріалів справи відповідь ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 01.12.2025 щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; відповідь ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 28.11.2025 щодо відсутності документів у реєстраційній справі; копію квитанції про внесення плати за надання послуг від 10.11.2011 року, а також долучені додаткові письмові пояснення представника позивача до матеріалів цивільної справи.

У судовому засіданні представник позивача Кравченко С.М. в режимі відеоконференцзв`язку заявлені позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позові та додаткових поясненнях щодо суті позовних вимог, вважаючи, що відповідач не здійснив в передбачені законом строки державну реєстрацію договору оренди землі №107, а тому вважає договір між сторонами чинності не набрав і відповідно ПСП «Барвінок» не набув права орендаря за спірним договором, а тому просить скасувати реєстрацію договору оренди землі №107 від 05 жовтня 2006 року на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0043 площею 3,6862 га.

Представник відповідача Біловус Р.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку проти позову заперечував з мотивів того, що спірний договір оренди землі №107 був укладений відповідно до вимог законодавства, за дійсної волі позивача. На підставі вказаного договору та додаткової угоди до нього ОСОБА_1 належним чином отримує у повному обсязі орендну плату. За весь час орендних відносин не заявляла жодної вимоги чи заперечення проти користування належною їй земельною ділянкою та її повернення, в тому числі з 2011 року, з якого, на думку позивача, закінчився строк дії вказаного договору оренди. Все це свідчить про належне прийняття нею умов оренди та безпосередню її обізнаність з умовами договору оренди та додаткової угоди до неї. При цьому, представник відповідача звертає увагу, що предметом і підставою даної позовної заяви є спір про порядок та строки здійснення державної реєстрації Договору оренди землі №107, а не спір про розмір чи порядок сплати орендної плати, тому бездоказові твердження про начебто не сплату орендної плати по вказаному договору оренди не можуть бути належним обґрунтуванням та доказами щодо порядку та строків здійснення державної реєстрації Договору оренди землі №107.

Представник третьої особи Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився. 14 жовтня 2025 року надали клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника селищної ради за наявними у суду матеріалами.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Чернявський А.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку проти заявлених позовних вимог заперечував та суду пояснив, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому ст. 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі». Вказав, що сторони були вільні в укладенні договору оренди, досягли домовленості згідно всіх істотних умов. На момент укладання договору законодавством не визначалися строки подання його на державну реєстрацію після безпосереднього підписання сторонами. З 2013 року реєстрація правочинів здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на 2011 рік реєстрація договорів оренди здійснювалася в книзі записів реєстрації земельних ділянок. Реєстрація договору оренди землі №107 була здійснена відділом Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області згідно вимог законодавства у передбачені нормативно-правовими актами строки з моменту відповідного звернення. Зазначив, що у 2012 році між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди землі №107, яка на даний час чинна, а тому твердження позивача щодо порушення вимог законодавства при реєстрації договору оренди землі №107 є безпідставним та необґрунтованим належними доказами.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі принципу змагальності учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин убачається наступне.

ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 330351, виданого Краснокутським районним відділом земельних ресурсів 07.09.2005, є власником земельної ділянки, розташованої на території Любівської сільської ради, площею 3,6862 га, кадастровий номер: :01:001:0043, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 34.

05 жовтня 2006 року ОСОБА_1 - орендодавець та ПСП «Барвінок» - орендар уклали договір оренди землі №107.

Пунктом 8 укладеного між сторонами договору встановлено, що цей правочин укладено строком на п`ять років.

Згідно з пунктом 20 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його укладено (пункт 35 договору).

У пункті 39 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір укладено у чотирьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один із яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», четвертий у Краснокутському відділі земельних ресурсів.

Договір оренди був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.07.2012 за №01040.

З пояснень представника позивача встановлено, що ОСОБА_1 лише 04.02.2025 з відзиву ПСП «Барвінок» на позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 627/33/25 року стало відомо, що даний договір № 107 не було зареєстровано у Державному реєстрі земель та не внесено до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі.

Представник позивача зазначає, що лише після сплину терміну дії договору оренди землі №107, який сплинув у 2011 році, відповідач ПСП « Барвінок» надав договір оренди землі №107 до відділу Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області та вчинив запис № 01040 у Державному реєстрі земель 12.07.2012 року.

Оскільки, на думку позивача реєстрація договору оренди землі № 107 була вчинена з порушенням вимог законодавства, тому просить суд скасувати запис № 01040 відділу Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області від 12.07.2012 року земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0043 площею 3,6862 га.

При вирішенні справи необхідно враховувати, як права власника земельної ділянки щодо розпорядження своєю власністю, так і права орендаря, який має право на стабільні та визначені правовідносини протягом певного, визначеного законом чи домовленістю сторін права користування чужою власністю.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності серії ЯА № 330351.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.

У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання договору оренди, 05 жовтня 2006 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У статті 13 Закону надано визначення договору оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону).

Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону № 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону № 161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Верховний Суд України вказував, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі № 161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом № 161-XIV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13).

Судом установлено, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 , як орендодавець, та ПСП «Барвінок», як орендар, підписали договір оренди земельної ділянки 05 жовтня 2006 року.

При цьому сторони узгодили у пункті 8 договору строк його дії - 5 років, у пункті 20 передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки у тижневий строк після державної реєстрації цього договору та у пункті 39 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

З договору оренди вбачається, що він зареєстрований 12 липня 2012 року Відділом Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №01040. При цьому, ані самим договором, ані чинним на момент укладення даного договору законодавством не визначалися строки подання його на державну реєстрацію після безпосереднього підписання сторонами.

За клопотанням представника позивача Кравченка С.М. до матеріалів справи долучено копію акту визначення меж земельної ділянки в натурі та акту приймання - передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 05.10.2006 №107 від 13 липня 2012 року, які підписані орендарем ПСП «Барвінок» та орендодавцем ОСОБА_1 .

Згідно акту приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки), укладеного 13.07.2012, за договором оренди від 05.10.2006 за №107 власник земельної ділянки орендодавець ОСОБА_1 передає земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0043 площею 3,6862 га, розташовану за межами населених пунктів Любівської сільської ради, а орендар ПСП «Барвінок» в особі генерального директора ОСОБА_2 приймає земельну ділянку в оренду. Також було складено акт про визначення меж земельної ділянки.

Строк договору становив до 12.07.2017 року. В подальшому, з метою продовження строку дії вказаного договору, з позивачем було укладено додаткову угоду №3 від 07 березня 2017 року, з урахуванням якої строк дії даного договору було продовжено.

Згідно інформації Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки :01:001:0043: відомості про власника: ОСОБА_1 ; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно: 16.03.2017; відомості про орган державної реєстрації прав: Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області; орендар: Приватне сільськогосподарське підприємство «Барвінок»; дата державної реєстрації речового права: 16.03.2017; строк дії речового права: відповідно умов Додаткової Угоди №3 від 07.03.2017, термін дії оренди 15 років.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 656/241/19-ц (провадження № 61-1936св21) зазначено, що «у частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (провадження № 12-20гс22) зазначено, що «згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Представник позивача просить суд скасувати реєстрацію договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0043.

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1225428 від 24.03.2025, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом суду, державним реєстратором Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області Бежановим В.В. 16 березня 2017 року на підставі договору оренди землі від 05.10.2006 року за №107, додаткової угоди до договору оренди землі від 07.03.2017 за №3, зареєстровано за Приватним Сільськогосподарським підприємством «Барвінок» право оренди земельної ділянки №47 площею 3,6862 га ріллі, кадастровий номер :01:001:0043, що належить ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.09.2005 року серії ЯА № 330351.

Ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсним чи скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватись одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже, право орендодавця ОСОБА_1 підлягає судовому захисту за її позовом про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а не шляхом скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, позивач звернулася з позовом про скасування реєстрації договору оренди землі, тому, враховуючи межі заявлених нею вимог, у задоволенні позову слід відмовити.

Відносно твердження представника відповідача щодо визначення ПСП «Барвінок» неналежним відповідачем по справі, суд зазначає наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22), зазначено, що «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21)».

У даній цивільній справі спір виник між ОСОБА_1 та ПСП «Барвінок», а тому він являється належним відповідачем по справі.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, аналізуючи надані сторонами докази, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оскільки представник позивача вважає, що відповідач не має права використовувати на умовах оренди належну ОСОБА_1 земельну ділянку, тому він має заявити вимогу про визнання відсутнім у відповідача права оренди земельної ділянки, а якщо він чинить перешкоди у користуванні останньою, - також вимогу про повернення земельної ділянки.

Обрання позивачем неналежного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно відсутні підстави для задоволення позову через неналежний спосіб захисту свого права, обраний позивачем.

Позовна вимога про скасування державної реєстрації права прав та їх обтяжень є похідною вимогою, оскільки підставою для державної реєстрації речового права був оспорюваний договір оренди землі.

Скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення особою, за якою зареєстровано право користування щодо того самого нерухомого майна.

Тому, з вказаних підстав суд відмовляє у позовних вимогах ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Судові витрати позивача у справі слід залишити за ним у порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12-14, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 351-352, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Барвінок», третя особа Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування реєстрації договору оренди землі №107 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: Кравченко Сергій Миколайович, адвокат, АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Барвінок», місцезнаходження: вул. Слобожанська, буд. 118-в, с. Любівка, Богодухівський район, Харківська область, 62032, .

Представник відповідача: Біловус Роман Володимирович, адвокат, пр-т Героїв Харкова, буд. 179Б, офіс 509А, м. Харків, 61068.

Третя особа Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, місцезнаходження: вул. Охтирська, 1, с-ще Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область, 62002, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, , вул. Космічна, 21, 2 під`їзд, поверхи 8, 9, м. Харків, 61145.

Повний текст рішення суду складено 03 березня 2026 року.

Суддя Каліберда В. А.