СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19616/25

пр. № 2/759/1889/26

06 березня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200337545 від 09.09.2015 року у загальному розмірі 51 592 грн 40 коп. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 09.09.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200337545 щодо кредитування, відповідно до умов якої ПАТ «Банк Михайлівський» зобов`язалося надати ОСОБА_1 погоджену суму кредиту на умовах повернення, платності та строковості, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за їх використання та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ПАТ «Банк Михайлівський» належним чином виконало своє зобов`язання шляхом надання у розпорядження ОСОБА_1 погодженої суми кредитних коштів. У свою чергу, ОСОБА_1 своє зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за використання кредитних коштів належним чином не виконала. Внаслідок прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання станом на 13.08.2025 утворилась заборгованість у загальному розмірі 39 426 грн 18 коп., з яких: 12 754 грн 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 26 671 грн 62 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

20.07.2020 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі результатів публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, було укладено договір факторингу № 7_БМ, на підставі якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги ПАТ «Банк Михайлівський» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200337545 від 09.09.2015 у загальному розмірі 39 426 грн 18 коп.

Після отримання права вимоги за кредитним договором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення ОСОБА_1 виконання свого грошового зобов`язання за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 здійснено нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат на суму 12 166 грн 22 коп.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що заявлений до стягнення, становить 51 592 грн 40 коп., з яких: 39 426 грн 18 коп. - основна сума заборгованості за кредитним договором, 3 545 грн 12 коп. - сума 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, 8 621 грн 10 коп. - сума інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 09 вересня 2025 року двічі направлялась відповідачу ОСОБА_1 на її зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - АДРЕСА_1 .

Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, поштові конверти повернулися до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).

Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.

Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 09.09.2015 ОСОБА_1 особисто підписала заяву (оферту) № 200337545, відповідно до п. 1 якої ОСОБА_1 запропонувала (зробила оферту) ПАТ «Банк Михайлівський» укласти договір про надання та використання платіжної картки на умовах, викладених у Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток, Тарифах по картах.

Відповідно до п.п. 1.5, 3.7, 3.8 заяви (оферти) № 200337545 від 09.09.2015 ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилась з положеннями Умов надання та обслуговування платіжних карток, Тарифами по картах, отримала відповідну інформацію в письмову вигляді від банку, а також засвідчила розуміння положень відповідних документів та беззаперечне їх прийняття.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 заяви (оферти) № 200337545 від 09.09.2015 у випадку прийняття банком рішення про укладення договору про надання та використання платіжної картки ОСОБА_1 висловила бажання про отримання наступних банківських послуг: 1) відкриття на її ім`я поточного рахунку з дебетно-кредитним порядком обслуговування; 2) випуск платіжної картки; 3) встановлення кредитного ліміту, у межах якого ОСОБА_1 зможе здійснювати платіжні операції на суму, що перевищують залишок її особистих грошових коштів на банківському рахунку; максимальний розмір кредитного ліміту - 50 000 грн, доступний розмір кредитного ліміту - 10 200 грн з можливістю його зміни банком в односторонньому порядку з наступним повідомленням ОСОБА_1 про відповідні зміни, максимальна процентна ставка за використання коштів кредитного ліміту - 58,8% річних.

Заява (оферта) № 200337545 від 09.09.2015 містить підписи уповноваженої особи ПАТ «Банк Михайлівський», якими підтверджено рішення банку про можливість укладення з ОСОБА_1 договору про надання та використання платіжної картки на вищезазначених умовах.

Окрім того, 09.09.2015 ОСОБА_1 ознайомилась та особисто підписала довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту, а також Тарифи банку за відповідним банківським продуктом. Тим самим ОСОБА_1 підтвердила отримання інформації щодо специфікації кредитного продукту, який буде надаватися їй на підставі договору про надання та використання платіжної картки.

Таким чином, судом встановлено, що 09.09.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання та використання платіжної картки, на підставі якого між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 виникло, зокрема, кредитне зобов`язання, за змістом якого банк зобов`язався здійснити кредитування банківського рахунку ОСОБА_1 шляхом встановлення кредитного ліміту, а ОСОБА_1 зобов`язалася у випадку використання кредитних коштів здійснити їх повернення та сплатити проценти за їх використання у порядку та розмірі, що встановлені у договорі.

Зі змісту заяви (оферти) № 200337545 від 09.09.2015, розписки від 09.09.2015 встановлено, що на підставі договору про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 від 09.09.2015 ПАТ «Банк Михайлівський» 09.09.2015 відкрило на ім`я ОСОБА_1 банківський рахунок № НОМЕР_2 та здійснило випуск платіжної картки НОМЕР_3 . У свою чергу, ОСОБА_1 надала банку розписку, якою підтвердила факт відкриття банківського рахунку та отримання зазначеної платіжної картки.

Додатково до цього, зі змісту виписки по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що ПАТ «Банк Михайлівський» здійснило кредитування рахунку відповідача шляхом встановлення кредитного ліміту та надання можливості ОСОБА_1 використовувати кредитні кошти для задоволення особистих потреб. У свою чергу, ОСОБА_1 вільно використовувала кредитні кошти у споживчих цілях.

Таким чином, судом встановлено факт належного виконання ПАТ «Банк Михайлівський» свого кредитного зобов`язання за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 від 09.09.2015.

Зі змісту виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 не забезпечила надходження на банківський рахунок суми грошових коштів, достатньої для списання банком в якості сплати щомісячного платежу, що, у свою чергу, призвело до утворення заборгованості.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту розрахунку заборгованості та виписки по рахунку судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 39 426 грн 18 коп., з яких: 12 754 грн 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 26 671 грн 62 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).

Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини використання відповідачем кредитних коштів, що вбачаються з виписки по рахунку, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Зі змісту протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020, на який сторона позивача посилається у позовній заяві та який міститься у відкритому доступі мережі Інтернет (веб-доступ https://prozorro.sale/api/cbd2-protocol/UA-EA-2020-06-09-000032-b/print), вбачається, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» стало переможцем аукціону за лотом № GL16N618071, за яким здійснено продаж активів ПАТ «Банк Михайлівський», а саме: 1) права вимоги за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання, в кількості 12 шт. (№ 44/02-КЛ від 09.02.2015 р.; № 47/03-КЛ від 13.03.2015 р.; № 50/03-КЛ від 26.03.2015 р.; № 51/03-КЛ від 31.03.2015 р.; № 56/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 57/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 58/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 59/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 60/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 61/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 62/05-КЛ від 19.05.2016 р.; № 63/05-КЛ від 19.05.2016 р.); 2) права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами, в кількості 109 642 шт.; 3) дебіторська заборгованість та майнові права за дебіторською заборгованістю суб`єктів господарювання, в кількості 327 шт.; 4) дебіторська заборгованість фізичних осіб, в кількості 6 046 шт.; 5) основні засоби, в кількості 19 шт. (з ПДВ); 6) активи АТ «ІМЕКСБАНК», а саме - основні засоби, в кількості 1 106 шт.

Продаж лоту здійснено за 5 359 000 грн. Зазначений протокол став правовою підставою для перерахування ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ПАТ «Банк Михайлівський» зазначеної суми грошових коштів та укладення договорів купівлі-продажу активів, які входять до лоту аукціону.

Зі змісту платіжної інструкції № 25 від 09.07.2020 встановлено, що 09.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перерахувало на користь ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти на суму 5 307 308 грн 39 коп. Призначенням платежу зазначається лот № GL16N618071 згідно з протоколом № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020.

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, відповідно до п. 1 якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право права вимоги ПАТ «Банк Михайлівський» до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16-1 договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПАТ «Банк Михайлівський» у повному обсязі коштів відповідно до п. 4 договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань, сплати боржниками грошових коштів, процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплачує ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти в сумі 71 072 грн 63 коп. Ціна договору сплачується ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до п. 14 цього договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких стало ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Відповідно до п. 16-1.1 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 сторони домовились, що цей договір укладається з відкладальною обставиною (у розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України) та набуває чинності (є укладеним) і породжує права й обов`язки у сторін виключно після настання сукупності наступних обставин: підписання цього договору сторонами та укладення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» договорів купівлі-продажу (договорів відступлення прав вимоги) щодо усього майна та майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020. При цьому датою набуття чинності (моментом укладення) цим (цього) договору буде вважатися дата укладення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» останнього з договорів купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) майна/майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020.

В аспекті вищевикладеного суд звертає увагу на те, що матеріали позовної заяви не містять достатньої сукупності доказів виконання всіх умов, з якими відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 пов`язується отримання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прав вимог ПАТ «Банк Михайлівський» до позичальників, зазначених у додатку № 1 до договору.

Так, набуття чинності договором про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 відповідно до п. 16-1.1 було обумовлено настанням відкладальної обставини, а саме укладенням ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» договорів купівлі-продажу/відступлення прав вимоги щодо усього без виключення майна, яке було придбано за лотом № GL16N618071 згідно з протоколом № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020. За цим лотом, як було встановлено судом раніше, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було придбано 6 видів активів.

Наданий стороною позивача договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 стосується лише одного з видів активів, що були придбані на електронному аукціоні відповідно до протоколу № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020, а саме портфелю кредитної заборгованості фізичних осіб. Договорів купівлі-продажу/відступлення прав вимоги за іншими видами придбаних на аукціоні активів стороною позивача не надано.

Разом з тим, стороною позивача надано постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ТОВ «ФК «Плеяда», ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало до порушення права. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», а у подальшому між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» було укладено договори факторингу № 1905 від 19.05.2016 та № 1 від 20.05.2016 відповідно, на підставі яких ПАТ «Банк Михайлівський» передало ТОВ «ФК «Плеяда», а останнє - ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги до боржників. У подальшому права вимоги, які стали предметом зазначених договорів факторингу, були знову передані ПАТ «Банк Михайлівський» вже ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020.

Північним апеляційним господарським судом у постанові від 01.07.2021 встановлено, що договори факторингу № 1905 від 19.05.2016 та № 1 від 20.05.2016 є нікчемними та застосовано до них відповідні правові наслідки шляхом констатації відсутності в ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких прав вимог до боржників, що були передані на підставі цих договорів. Окрім того, судом апеляційної інстанції підтверджено факт правонаступництва ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» по відношенню до ПАТ «Банк Михайлівський» саме на підставі договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 та підтверджено настання відкладальної обставини, визначеної цим договором. Підтверджені судом обставини правонаступництва ще під час розгляду справи у суді першої інстанції стали підставою для заміни позивача ПАТ «Банк Михайлівський» на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 у справі № 910/11298/16.

Постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у встановленому законом порядку судом касаційної інстанції не скасовувалася та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки судовим рішенням Північного апеляційного господарського суду, яке набрало законної сили, встановлено обставини виконання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» свого зобов`язання за договором про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, підтверджено настання відкладальної обставини, що у сукупності стало підставою для процесуального правонаступництва (заміни позивача) ПАТ «Банк Михайлівський» на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», то суд, керуючись принципами правової визначеності, обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, вважає доведеними обставини набуття чинності договором про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 та набуття ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прав вимог до фізичних осіб за цим договором.

У свою чергу, зі змісту реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, судом встановлено, що ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі вказаного договору було відступлено на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору № 200337545 від 09.09.2015 та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 39 426 грн 18 коп., з яких: 12 754 грн 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 26 671 грн 62 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом (рядок № 90434 відповідної таблиці реєстру).

Таким чином, судом встановлено факт отримання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200337545 від 09.09.2015 у загальному розмірі 39 426 грн 18 коп.

На вказану суму заборгованості позивачем нараховано суму 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 25.02.2019 по 23.02.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Постанова ВП ВС від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц).

Оскільки 1) ОСОБА_1 допустила прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 200337545 від 09.09.2015, 2) ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло прав кредитора за цим кредитним договором та, як наслідок, прав кредитора у відповідному зобов`язанні, то ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» має право на нарахування та стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення ОСОБА_1 свого зобов`язання.

Судом перевірено розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, наданий стороною позивача. За результатами перевірки судом встановлено правильність та обґрунтованість вказаного розрахунку. Судом враховано, що нарахування здійснено по 23.02.2022 включно, тобто до моменту початку дії заборони застосування ст. 625 ЦК України, встановленої п. 18 Прикінцевих та перехідних положень.

Отже, суд доходить висновку про правомірність нарахування позивачем суми 3% річних у розмірі 3 545 грн 12 коп. та інфляційних втрат у розмірі 8 621 грн 10 коп. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення ОСОБА_1 свого грошового зобов`язання за період з 25.02.2019 по 23.02.2022.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт 1) виникнення кредитного зобов`язання між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , 2) виконання ПАТ «Банк Михайлівський» свого зобов`язання за кредитним договором, 3) порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання за кредитним договором, 4) отримання права вимоги до ОСОБА_1 за цим кредитним договором, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у розмірі 51 592 грн 40 коп., з яких: 12 754 грн 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 26 671 грн 62 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 545 грн 12 коп. - сума 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 8 621 грн 10 коп. - сума інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги від 15.02.2024; додаткову угоду до договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 14.08.2025; детальний опис робіт, виконаних АБ «Анастасії Міньковської» та необхідних для надання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» правничої допомоги щодо стягнення кредитної заборгованості, з яких вбачається факт понесення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд не вправі за власною ініціативою зменшувати суму судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на викладене, із відповідача на користь позивача слід стягнути 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судових витрат по сплаті судового збору.

Позивач надає суду платіжну інструкцію № 200337545 від 14.08.2025, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснило платіж у розмірі 2 422 грн 40 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422 грн 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) суму заборгованості за кредитним договором № 200337545 від 09.09.2015 у загальному розмірі 51 592 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, з яких:

- 12 754 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 56 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

- 26 671 (двадцять шість тисяч шістсот сімдесят одна) гривня 62 копійки - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 3 545 (три тисячі п`ятсот сорок п`ять) гривень 12 копійок - сума 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- 8 621 (вісім тисяч шістсот двадцять одна) гривня 10 копійок - сума інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя Н.О.Горбенко