Номер провадження № 2/521/3264/26
УХВАЛА

02 березня 2026 року місто Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Положенцева Є.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Через канцелярію суду в порядку ст.14, п.15.2 Перехідних положень ЦПК України надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

06 листопада 2025 року Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси, матеріали справи повернуті позивачу.

13 січня 2026 року Ухвалою Одеського Апеляційного суду, матеріали цивільної справи направлені для продовження розгляду справи.

17.02.2026 року через електронний суд від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав через електронний суд заперечення, щодо клопотання про закриття провадження у справі. Зазначив, що позов поданий з інших підстав та іншого предмету позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у наданому суду заяву про закриття провадження у справі, та зазначив, що позивач у грудні 2024 р. вже звертався до Малиновського районного суду міста Одеси з позовною заявою до Відповідача, у якій просив стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами № 0 від 10.02.2020 року та № 0 від 14.09.2020 року у загальному розмірі 88861 грн. 97 коп.

19 березня 2025 року Хаджибейський районний суд міста Одеси ухвалив рішення по справі № 521/20143/24, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовив у повному обсязі. Рішення суду набирало законної сили.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.

10.02.2020 року між АТ «УРСИББАНК» та ОСОБА_1 1 було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0, сума кредиту за договором становить 49960 грн., строк кредитування 24 місяці з дати встановлення ліміту кредитування (з можливістю подальшої пролонгації).

В подальшому, як зазначено позивачем, 14.09.2020 року між АТ «УРСИББАНК» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №0, сума кредиту за договором становить 49358 грн. 55 коп.

Як зазначено позивачем, 27.10.2021 року та 30.08.2021 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» було укладено договори факторингу №223 та №219, відповідно до яких АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Суперіум» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 березня 2025 року у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СУПЕРІУМ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовлено.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У поданому відзиві відповідач просив закрити провадження по справі у зв`язку з тим, що спір між ТОВ «ФК «Суперіум» та ним з приводу вказаної заборгованості уже вирішено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначено, що "предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав та інтересів.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише за умови, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за наслідками вирішення позову, що є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18), зроблено висновок про те, що застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції 2004 року) зумовлене, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19), зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Отже, чинне процесуальне законодавство України не дозволяє подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є постановлене судове рішення, адже це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав свідчитиме про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відтак суд приходить до переконання, що у справі № 521/20143/24 та у даній справі однаковими є сторони спору, співпадають підстави позовів, а саме неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту та правова кваліфікація ТОВ «ФК «Суперіум» спірних правовідносин, та додані до позовної зави такі самі документи, які на думку ТОВ «ФК «Суперіум» підтверджують їхні позовні вимоги.

Оскільки, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2025 року у справі № 521/20143/24 набрало законної сили, учасниками справи не оскаржено та не скасовано, тому встановлені під час розгляду справи судом обставини враховуються судом при постановленні рішення по справі 521/18383/25.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позов у даній справі № 521/18383/25 є тотожним позову у справі № 521/20143/24 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.02.2020 року у загальному розмірі 53356,10 грн.

Подання позивачем до відповідача нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких ухвалено судове рішення у справі та яке набрало законної сили, фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 761/1062/21 (провадження № 61-9336св22), та висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 червня 2023 року у справі справа№ 705/2978/22 (провадження № 61-689св23).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішений у справі № 521/20143/24.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 247, 255, 260 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.02.2020 року у загальному розмірі 54856 грн 10 коп. - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.В. Плавич