ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
03 березня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
22 січня 2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що 19 березня 2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено заяву-договір № 3974548-943 про надання споживчого кредиту.
Кредит відповідачці, як позичальниці було надано у спосіб, вказаний в договорі, що підтверджується відповідною випискою.
Зазначену вище суму коштів позивач просить стягнути з відповідачки, а також відшкодувати понесені ним витрати зі сплати судового збору.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд головуючого судді Самухи В.О. (а. с. 111).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників судового розгляду. Наданий час для подання заяв по суті спору.
В судове засідання, призначене на 23 лютого 2026 року не з`явились представники позивача та відповідачка.
Представниками позивача було подано клопотання про проведення судового засідання без їхньої участі.
В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилась, конверт з ухвалою про відкриття провадження, із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
З огляду на наведене, відповідачка вважається повідомленою належним чином про час і дату проведення судового засідання, її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, вирішив проводити судове засідання без участі представників позивача та відповідачки.
За згодою представників позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 03 березня 2026 року до 15 години 10 хвилин.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Так, судом встановлено, що позивач просить стягнути заборгованість за заявою-договором № 3974548-943 від 19 березня 2024 року, укладеним з ОСОБА_1 , як позичальницею.
Згідно тверджень позивача, заборгованість за заявою-договором № 3974548-943 від 19 березня 2024 року становить 45 890,47 гривень, що включає: 18 782,11 гривень заборгованість за основним боргом; 6 544,95 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту; 0,13 гривень строкова заборгованість за процентами; 2,80 гривень прострочена заборгованість за процентами; 1 285,03 гривень строкова заборгованість за комісією; 19 275,45 гривень прострочена заборгованість за комісією.
Для підтвердження існування заборгованості у вище зазначеному розмірі, позивачем надана виписка по особовим рахункам кредитного договору № 3974548-943 (а. с. 27-85).
До матеріалів справи долучено повідомлення-вимога (без підпису) про необхідність погашення заборгованості, що включає: 6 544,95 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту; 0,13 гривень строкова заборгованість за процентами; 2,80 гривень прострочена заборгованість за процентами; 1 285,03 гривень заборгованість за процентами щомісячними; 19 275,45 гривень заборгованість за процентами щомісячними.
Також надані докази направлення цієї вимоги (а. с. 87, 89).
Тобто, в позовній заяві стверджується про існування заборгованості за комісією, а у вимозі зазначені суми визначаються, як заборгованість за процентами щомісячними.
До позовної заяви долучений примірник заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 943/25369025-VR від 19 березня 2024 року (а. с. 94-101).
Зазначена заява-договір підписана ОСОБА_1 .
Також до позовної заяви долучений додатковий договір до заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 943/25369025-VR від 19 березня 2024 року (а. с. 104-107).
В цьому додатковому договорі визначені умови встановлення кредитного ліміту: строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, проценти за користування кредитом 83 % за зняття готівкових коштів, 65 % - за іншими операціями, несанкціонований овердрафт 83 % річних.
Умови щодо нарахування комісії не передбачені.
Тобто, позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за заявою-договором № 3974548-943, але долучений до позовної заяви інший договір - заява-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 943/25369025-VR від 19 березня 2024 року та додатковий договір до цієї заяви-договору.
До позовної заяви заява-договір № 3974548-943 від 19 березня 2024 року позивачем не долучена. Причини не надання зазначеного договору не вказані.
Судом також встановлено, що з долученої до позовної заяви виписки по особовим рахункам слідує, що здійснювалось щомісячне нарахування комісії за користування коштами, нарахування якої умовами договору № 943/25369025-VR від 19 березня 2024 року не передбачено.
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.
Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та погодження істотних умов цього договору.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений та він є регулятором спірних правовідносин сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно приписів частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, враховуючи визначений позивачем предмет доказування та межі заявлених позовних вимог, для стягнення заборгованості за заявою-договором від 19 березня 2024 року № 3974548-943, перед усім необхідно встановити обставини щодо укладення цього договору та погодження його умов сторонами зобов`язання.
Разом із тим, як було зазначено вище, примірник заяви-договору від 19 березня 2024 року № 3974548-943 до суду наданим не був, причини ненадання цього доказу представниками позивача не зазначені.
Тому, суд не може встановити, як обставини щодо укладення цього договору, так і конкретні умови договору щодо суми кредиту, строків користування ним та встановлених способів оплати за користування кредитом.
Далі, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за заявою-договором від 19 березня 2024 року № 3974548-943, суд, в силу приписів статті 13 ЦПК України, не надає правової оцінки обставинам щодо існування заборгованості за заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 943/25369025-VR від 19 березня 2024 року та додатковим договором до цієї заяви-договору, обмежуючись констатацією того факту, що не доведено розмір заборгованості саме за заявою-договором від 19 березня 2024 року № 3974548-943, як не доведено і факт укладення цього договору.
Далі, суд зазначає, що виписка по особовим рахункам кредитного договору № 3974548-943 не підтверджує існування заборгованості у розмірі зазначеному в позовній заяві, так як суду не були надані докази того, що між сторонами спору була укладена заява-договір від 19 березня 2024 року № 3974548-943 та, відповідно, що були погоджені умови кредитування сума кредиту, строк користування ним та порядок внесення плати за користування кредитом.
Тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Далі, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що у задоволені позовних вимог було відмовлено, суд відносить понесені витрати зі сплати судового збору на рахунок позивача.
Отже, враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
Відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: акціонерне товариство ««ТАСКОМБАНК», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.