ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 761/42072/23

провадження № 61-8250св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство«Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (у ході розгляду справи змінило організаціно-правову форму з Державного підприємства),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року у складі судді Романишеної І. П. та постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про встановлення факту мобінгу, невжиття заходів щодо його припинення, ушкодження здоров'я внаслідок мобінгу, відшкодування моральної та майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року у справі у справі № 761/23289/21 його було поновлено на роботі на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом» з 12 серпня 2021 року. Однак, з боку керівника роботодавця - президента ДП НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_3 до нього були вчиненні елементи мобінгу (цькування) та застосовано елементи дискримінації. Мета цих умисних дій роботодавця - примусити його написати заяву на звільнення за власним бажанням і припинити трудові відносини з ДП НАЕК «Енергоатом».

Стверджував, що роботодавець імітував його поновлення на роботі і не допустив до виконання посадових обов`язків і трудової функції, адже його посади не існує у штатному розписі роботодавця, не оформлено йому допуск до самостійної роботи і не допущено до робочого місця. Його не допустили до виконання посадових обов`язків і продовжується перешкоджання виконання ним трудової функції.

Крім того, керівник роботодавця не допустив його на робоче місце, яке було вільне з моменту звільнення - з 12 серпня 2021 року, переніс робоче місце у непристосоване для роботи місце, безпідставно і негативно виокремив його з колективу і ізолював від підлеглого персоналу, а також не залучив до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури. При цьому, надавав безглузді доручення, що виходять за межі його повноважень та компетенції, позбавив можливості отримати медичне страхування, відпустки, а також безпідставно позбавив нарахувань щомісячних премій, гарантованих колективним договором за 2023-2024 роки та інших заохочень.

Зауважував, що захворювання, які він переніс у травні-липні та жовтні-листопаді 2023 року після поновлення його на роботі, стали наслідком мобінгу з боку керівництва роботодавця, так як це виводило його із психологічної рівноваги, постійно приводило до стресового стану, що позначилось на його здоров`ї. Витрати на лікування склали 26 194,12 грн, що на думку позивача, є матеріальними збитками, які має компенсувати йому роботодавець.

Окрім майнової шкоди, неправомірними діями відповідача йому, як потерпілому, також завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями. Так, його здоров`ю було заподіяно значну шкоду, він проходив тривале лікування (сумарно більше 2 місяців у травні-липні 2023 року), у тому числі і стаціонарне, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя, викликане захворюваннями.

Зауважував, що переніс фізичний біль і страждання, побоювання щодо стану здоров`я, пережив сильний стрес, вимушений був витратити багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану. Переніс сильний емоційний стрес через неправомірні дії керівника роботодавця, значно погіршився і його психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань. Весь цей час відчував переживання, тривогу, емоційну напругу та нервозність, почуття образи, обурення. Неправомірними діями керівника ДП НАЕК «Енергоатом» порушено його звичний життєвий лад та ритм життя, були порушенні життєві плани та звичайні життєві зв`язки, завдано значну шкоду професійній діяльності. Було принижено його честь і гідність. Внаслідок протиправної поведінки відповідач заподіяв моральну шкоду, яку позивач оцінював у 500 000 грн, що є достатнім для розумного задоволення його потреб, як потерпілої особи. Зазначав, що такий розмір не може вважатися безпідставним збагаченням, є обґрунтованим та відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд: встановити факт вчинення мобінгу та невжиття заходів щодо його припинення з боку керівника роботодавця - президента ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 ; встановити факт ушкодження здоров`я ОСОБА_2 внаслідок мобінгу та стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з відшкодуванням заподіяної шкоди здоров`ю у розмірі понесених витрат на лікування - 26 194,12 грн.; відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 500 000 грн з ДП «НАЕК «Енергоатом».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивач не довів позовних вимог. Викладені позивачем факти, які він вважає мобінгом (цькуванням), ґрунтуються саме на його незгоді з діями та рішеннями роботодавця, проте не свідчать про обмеження прав і свобод позивача, що виразилась у застосуванні до нього дискримінаційного підходу, примушування до звільнення, чи негативне ставлення.

Відхиляючи апеляційну скаргу позивача, апеляційний суд також зазначив, що судом не встановлено тієї обставини, що роботодавець створив для відповідача шкідливі та небезпечні умови праці, забезпечив неналежні санітарно-побутові умови робочого місця. Відсутні також об`єктивні підстави вважати, що робоче місце позивача ставило його у нерівне становище порівняно з іншими працівниками.

Судом не встановлено обставин, що роботодавець забороняв працівникам компанії спілкуватись з позивачем, а також здійснював перепони позивачу у спілкуванні з колегами, не допускав до робочого місця позивача інших працівників компанії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2025 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що роботодавець, після поновлення його на роботі рішенням суду, належно не виконав це рішення, не поновив його на роботі, не забезпечив фактичного виконання трудових обов`язків. Роботодавець імітував його поновлення на роботі і не допустив його до виконання посадових обов`язків і трудової функції. Його посади не існує у штатному розписі роботодавця, яким умисно не організовано та не проведено перевірку знань позивача та не оформлено допуск до роботи і відповідно не допущено до виконання посадових обов`язків. Його не було допущено до робочого місця, яке він мав до звільнення і було вільне на момент поновлення на роботі (18 квітня 2023 року). Роботодавець перешкоджає йому виконувати трудової функції згідно з посадовою інструкцією. Суди належно не перевірили вказаних фактів.

Судами попередній інстанцій не надано належної правої оцінки як письмовим доказам у справі, так і показанням свідків, які підтверджують доводи позовних вимог. А надана оцінка доказам, на думку заявника, є помилковою.

Суди не врахували, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника, зокрема до конкретного робочого місця. У той час, як відповідач тільки видав наказ, а реального допущення до роботи не відбулося. Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Вказує на неповне з`ясування судами обставин справи, не дослідження фактів його дискримінації з боку роботодавця.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2025 року АТ «НАЕК «Енергоатом» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про те, що викладені в ній доводи є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими повно та всебічно досліджено обставини справи, ухвалено законні та обґрунтовані судові рішення, які просить залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

21 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року у справі № 761/23289/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано наказ від 06 травня 2021 року № 573-к та наказ від 11 серпня 2021 року № 1035-к, видані Державним підприємством «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» про звільнення ОСОБА_2 з посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва у зв`язку із скороченням посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» з 12 серпня 2021 року. Стягнуто з Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 894 442,50 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в дохід держави судовий збір у розмірі 8 944,42 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» та стягнення середнього заробітку за один місяць без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, допущено до негайного виконання.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року вказане рішення

в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_2 1 512 522,80 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в дохід держави судовий збір у розмірі 37 813,08 грн. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року в частині вирішення вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_2 1 680 581,80 грн (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч гривень п`ятсот вісімдесят одна гривня 80 копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року залишено без змін (провадження № 61-10367св24).

На виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року президентом АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було видано наказ від 18 квітня 2023 року, яким поновлено ОСОБА_2 на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року з підпорядкуванням директору з міжнародного співробітництва (том 1, а. с. 20).

Відповідно до наказу президента АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 13 грудня 2023 року № 1438-к ОСОБА_2 було звільнено з посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 13 грудня 2023 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (том 3, а. с. 84).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного

у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц,

від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16, від 23 червня 2022 року у справі № 761/43507/19-ц, від 27 січня 2023 року у справі № 947/25509/21, від 24 квітня

2023 року у справі № 709/118/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому громадському об`єднанні, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їхніх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Не вважаються дискримінацією у сфері праці встановлені цим Кодексом та іншими законами дії, а також обмеження прав працівників, що залежать від властивих певному виду робіт вимог (щодо віку, освіти, стану здоров`я, статі) чи обумовлені необхідністю посиленого соціального та правового захисту деяких категорій осіб. Особи, які вважають, що вони зазнали дискримінації у сфері праці, мають право звернутися із скаргою до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду.

Тобто особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 800/191/17 зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи мотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 2-2 КЗпП України мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків,що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (не запрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, перевіривши та надавши правову оцінку наданим сторонами доказам, вимогам та зпереченням за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про недоведеність ОСОБА_2 своїх позовних вимог, а саме вчинення роботодавцем щодо нього дискримінаційних дій та мобінгу.

Верховний Суд зазначає, що доводи позивача по суті стосуються його незгоди з діями чи рішеннями роботодавця, а не з обмеженням прав та свобод його, як працівника.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що АТ «НАЕК «Енергоатом» не виконав рішення суду про його поновлення, не допустивши його до роботи, є безпідставними та спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та дослідженими ними доказами.

Суди встановили, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом».

На виконання вказаного рішення роботодавець видав наказ від 18 квітня 2023 року, яким поновив позивача на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом».

ДП «НАЕК «Енергоатом» видано наказ від 05 червня 2023 року № 665-к, відповідно до якого визначено: поновлені працівники та працівники, посади яких не передбачені штатним розписом, підпорядковуються керівникам структурних підрозділів Дирекції за відповідними напрямками діяльності (пункт 1.1); визначити працівникам, зазначеними у пункті 1.1 цього наказу, обов`язки за посадовими інструкціями, що діяли на момент зміни організаційної структури і штатного розпису та продовжити їх дію до переведення/переміщення/звільнення цих працівників відповідно до чинного законодавства (пункт 1.2); керівникам структурних підрозділів Дирекції надавати доручення в межах обов`язків, зазначених в посадових інструкціях, поновленим працівникам та працівникам, посади яких не передбачені штатним розписом, організувати та забезпечити здійснення контролю за дотриманням трудової дисципліни, в тому числі робочого часу працівників, а також складання та своєчасного надання табелю обліку робочого часу до бухгалтерії (пункт 2); директора з міжнародного співробітництва ОСОБА_4 визначено відповідальним за організацію та забезпечення здійснення контролю за дотриманням трудової дисципліни ОСОБА_2 (пункт 2.3).

Відповідач після видачі наказу про поновлення на роботі закріпив за позивачем робоче місце та забезпечив офісною та комп`ютерною технікою (том 2, а. с.19-22), надав можливість позивачу безперешкодного входу та виходу до адміністративної будівлі компанії (том 2, а. с. 23-26), ввів табель робочого часу (том 2, а. с. 34-48), здійснював нарахування та виплату заробітної плати, надбавку за стаж роботи в енергетиці, в тому числі сплачував податки (том 2, а. с. 51-52).

Наказом роботодавця від 05 червня 2023 року № 665-к було поновлено дію посадової інструкції директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва, якою визначено вимоги до кваліфікації, обсягу знань, обов`язків, взаємовідносини, права відповідальність директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом».

Верховний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вказаними діями відповідач фактично виконав рішення суду про негайне поновлення позивача на конкретній посаді, яка була прямо визначена у резолютивній частині рішення, а твердження позивача про імітування роботодавцем поновлення на роботі і не допуск до виконання посадових обов`язків і трудових функцій, є його суб`єктивною оцінкою дій роботодавця, які не є проявом дискримінації по відношенню до позивача.

Крім того, у провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ЦМУ МЮ) (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23289/21, виданого 09 листопада 2022 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з 12 серпня 2021 року.

12 грудня 2023 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (том 3, а. с. 24).

Позивач оскаржував до суду у порядку статей 447-448 ЦПК України рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року у справі № 761/23289/21, залишених без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року, у задоволенні скарги ОСОБА_2 було відмовлено.

Судовими рішеннями було констатовано, що рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_2 було виконано боржником у повному обсязі, а тому у державного виконавця були наявні правові підстави для закінчення виконавчого з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Вказане спростовує доводи касаційної скарги про фактичне не поновлення його на посаді за рішенням суду.

Щодо посилання ОСОБА_2 про недопуск роботодавцем його до роботи, суди попередніх інстанцій вказали, що обов`язок проходити перевірку знань встановлено пунктом 2.2.1 Посадової інструкції директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва.

У пункті 4.12.12 Положення про організацію роботи з персоналом ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.005-23 зазначається, що позачергова перевірка знань проводиться перед допуском до виконання посадових обов`язків (самостійної роботи) після перерви в роботі більше шести місяців.

Позивач у зв`язку з перервою в роботі (більше 6 місяців) мав пройти позачергову перевірку знань для допуску для самостійної роботи, а сторонами не спростовується та обставина, що позивача не було допущено до самостійної роботи, оскільки останній не пройшов позачергову перевірку знань.

У пункті 4.12.12.4 вказаного Положення визначено, що забороняється допуск до роботи персоналу, який не пройшов призначену перевірку знань.

Так, факт ініціювання питання щодо проходження позивачем перевірки знань для допуску до самостійної роботи підтверджено службовою запискою директора з міжнародного співробітництва ОСОБА_4 , згідно якої останній порушує питання щодо проходження ОСОБА_2 20 червня 2023 року перевірки знань з питань охорони праці та пожежної безпеки.

20 червня 2023 року позивач перебував на лікарняному, а тому відповідна перевірка знань з метою допуску до роботи не була проведена.

При цьому, позивач не надав судам відомості про те, що після неможливості пройти відповідну перевірку з поважних причин (тимчасової непрацездатності), він звертався до безпосереднього керівника директора з міжнародного співробітництва ОСОБА_4 з відповідним проханням щодо організації перевірки його знань для оформлення допуску до самостійної роботи, що відповідно спростовує умисел дій роботодавця щодо фактичного не допуску ОСОБА_2 до самостійної роботи.

Пунктом 2.9 Положення про преміювання працівників ДП «НАЕК «Енергоатом» за результати роботи за місяць ПЛ-К.07.031-23, яке є невід`ємною частиною Колективного договору на 2023-2024 роки визначено, що працівникам, які не пройшли чергову перевірку знань, передбачену посадовою інструкцією, у встановлені терміни, премія не нараховується до її проходження. Вказаний пункт 2.9 Положення не має індивідуального характеру саме до позивача, діє на всіх без виключення працівників компанії, які відповідно до посадових інструкцій мають обов`язок пройти чергову перевірку знань.

У зв`язку з недопуском позивача до самостійної роботи, останньому не виплачувались відповідні виплати, передбачені пунктом 4.8. Колективного договору ДП «НАЕК «Енергоатом» на 2023-2024 роки.

Крім того, вимоги позивача щодо невиплати у належному розмірі заробітної плати (премії) були предметом розгляду суду в іншій справі № 761/540/24.

Так, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі № 761/540/24, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заробітної плати (премії), а саме: стягнення із відповідача на свою користь заробітної плати (премії) за квітень-грудень 2023 року, за яка розрахунками позивача становить 192 921,91 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2025 року у справі № 761/540/24 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на те, що суди попередніх інстанцій не забезпечили належного дослідження обставин справи, доказів та не відповіли на всі аргументи позовної заяви та апеляційної скарги, тому їх судові рішення не можна вважати обґрунтованими, оскільки вважає, що суд першої інстанції та апеляційний суд встановили обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильних по суті, законних та обґрунтованих судових рішень.

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, його припущеннях й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (серія A, Ruiz Torija v. Spain № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк