ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

06 березня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., представника позивачки адвоката Вітер С.В., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи: Матюшенкова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

Встановив:

03 вересня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов поданий представником позивачки адвокатом Вітер Сергієм Вікторовичем з використанням системи «Електронний суд».

Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що згідно з Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 2/381/420/14 з відповідача, ОСОБА_1 , були стягнені аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої доньки ОСОБА_3 .

В подальшому стягнення аліментів було припиненим.

Разом із тим, за період, в межах якого проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_1 , виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на дату подання позову не погашена.

З урахуванням викладеного, існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 53 620,52 гривні.

Додатково позивачка акцентує увагу в позові, що пеня на її користь стягувалась вже неодноразово, однак відповідач не вчиняє дій для погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів. В обґрунтування зазначених доводів наведені номери судових справ та інформація про ухвалені судові рішення.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в цій справі з викликом учасників судового розгляду.

30 вересня 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача щодо необхідності проведення судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Позиція щодо необхідності проведення судового розгляду справи за правилами загального позовного провадження обґрунтована посиланнями на висновки, викладені в Постанові ВС від 21 грудня 2020 року у справі № 357/14929/18.

02 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача та клопотання ОСОБА_3 про необхідність її залучення для участі у справі, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

02 жовтня 2025 року у зв`язку із неявкою учасників судового розгляду, судове засідання будо відколеним до 21 жовтня 2025 року.

20 жовтня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що судовими рішеннями в цивільній справі № 381/68/16-ц встановлені факти проживання ОСОБА_4 з батьком та перебування її на його одноосібному утриманні.

Згідно доводів відповідача, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів можливе виключно у випадку наявності вини платника аліментів, однак його вина у виникнення заборгованості відсутня.

На думку відповідача, заявлення цього позову про стягнення пені є зловживання правом.

21 жовтня 2025 року зазначена справа була знята з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті.

04 грудня 2025 року в судовому засіданні було вирішено клопотання про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження та про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Зокрема, у задоволенні клопотання про розгляд справи за правила загального позовного провадження було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав, що в силу приписів пункту 1 частини 4 статті 274 КПК України (в редакції, чинній на дату звернення з позовом до суду), зазначена категорія справ може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, позивачкою заявлені вимоги майнового характеру, а розмір заявлених позовних вимог свідчить про те, що справа є малозначною у відповідності до пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України, так як ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, в силу приписів пункту 1 частини 4 статті 19, пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

В цьому випадку суд відхилив посилання відповідача на правову позицію, висловлену в Постанові ВС від 21 грудня 2020 року у справі № 357/14929/18, так як висновки суду в цій справі не є релевантними і стосуються застосування редакції пункту 1 частини 4 статті 274 СК України, що діяла до внесення змін згідно Закону України № 460-IX від 15.01.2020 року.

Далі, судом було задоволено клопотання та залучено до участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про що постановлено ухвалу від 04 грудня 2025 року.

Також, в подальшому судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача у зупиненні провадження у справі, так як можливість розгляду цієї цивільної справи об`єктивно не пов`язана з розглядом іншої цивільної справи, в межах якої вирішується питання звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

03 лютого 2026 року представником ОСОБА_3 адвокатом Матюшенковим Дмитром Вікторовичем з використанням системи «Електронний суд» були подані письмові пояснення третьої особи.

Узагальнений зміст пояснень свідчить про те, що аліменти на утримання дитини, як і пеня за прострочення їх сплати, належать дитині, яка 05 листопада 2024 року досягла 18-річного віку і може самостійно розпоряджатися коштами. А отже, маючи необхідні правомочності на розпорядження цими коштами, ОСОБА_3 заперечує щодо задоволення позовних вимог та стягнення пені на користь позивачки.

Представник позивачки заперечував проти доручення цих пояснень,як заяви по суті спору у розумні статті 181 СК України, так були порушені строки подання відповідного процесуального документу, суд визнав відповідні доводи частково обґрунтованими, відмовив у долучені відповідних пояснень, як заяви по суті спору, а відповідні пояснення були долучені до матеріалів справи, як письмові пояснення, що були надані в порядку статті 43 ЦПК України.

В судових засіданнях приймав участь представник позивачки, відповідач та третя особа без самостійних вимог на предмет спору зі своїм представником.

Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилась, а її представник просив проводити судове засідання без її участі.

За відсутності заперечень учасників судового розгляду, суд, керуючись приписами статті 223 ЦПК України, вирішив проводити судові засідання без участі позивачки.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що існує непогашена заборгованість відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів на утримання дитини. Відповідач не вчиняє дії для погашення цієї заборгованості і відсутні підстави, які б об`єктивно перешкоджали йому погасити борг за аліментами, що свідчить про наявність його вини у існуванні заборгованості та підтверджує правомірність нарахування пені у межах періоду, вказаного у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, додатково пояснив, що загальний розмір пені, що стягнений за різні періоди часу згідно з судовими рішеннями, вже істотно перевищує розмір заборгованості за аліментами, що суперечить положенням частини 1 статті 196 СК України.

Відповідач наполягав на тому, що донька сторін спору весь час жила з ним, відповідно, не було підстав для стягнення з нього аліментів, визначення заборгованості за аліментами та подальшого неодноразового стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів. Подання таких позовів колишньою дружиною є проявом зловживання правом.

На уточнюючі питання суду, задані відповідачу 03 лютого 2026 року та 26 лютого 2026 року, відповідач пояснив, що заборгованість за аліментами є, арифметичну правильність розрахунку заборгованості він не оспорює, пеня за прострочення сплати аліментів була стягнена з нього неодноразово, рішення судів набрали законної сили.

В межах цієї цивільної справи відповідач не має заперечень щодо арифметичної правильність визначення розміру пені та періоду її нарахування, однак в цілому заперечує можливість нарахування та стягнення пені, так як загальний розмір попередньо стягненої з нього пені істотно перевищує розмір заборгованості за аліментами, що суперечить припискам частини 1 статті 196 СК України.

Відповідач повідомив суду, що він не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має хвороби і стан його здоров`я негативний, хоча доків на підтвердження наявності хвороб він не надає.

В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог на предмет спору та її представник проти задоволення позову заперечували, стверджуючи про те, що вона, як донька сторін спору, яка досягла повноліття є власником аліментів, стягнених на користь її матері. Будучи власником аліментів, вона не бажає, що з її батька, відповідача у справі, була стягнена пеня за прострочення сплати аліментів.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 06 березня 2026 року до 12 години 30 хвилин.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши заяви по суті спору та інші письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Так, судом встановлено, що у Фастівському відділі Державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області перебуває виконавче провадження № 44196381, відкрите 29 липня 2014 року щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/381/420/14 від 08 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 23 червня 2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 53 620 гривень 52 копійки.

Зазначена обставина підтверджується довідкою від 26 червня 2025 року № 54264, копія якої долучена до матеріалів справи (а. с. 10).

До матеріалів справи також долучений документ «інформація про виконавче провадження», сформований за результатами доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а. с. 13-20).

За змістом наведеного вище документу, виконавче не закінчене та триває.

До матеріалів справи також долучені розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 28 квітня 2025 року, згідно з зазначеним розрахунком розмір заборгованості становить 53 620 гривень 52 копійки (а. с. 25-26).

Згідно з наданого позивачкою розрахунку, за період часу з 01 липня 2024 до 31 грудня 2024 року нарахована пеня за прострочення сплати аліментів у сумі 98 661 гривня (а. с. 27).

Пеня нарахована шляхом множення загального розміру заборгованості зі сплати аліментів на 1 % та на кількість днів у кожному місяці прострочення, в подальшому підсумована заборгованість за кожен день місяць прострочення в межах періоду нарахування.

Відповідач не заперечує існування заборгованості зі сплати аліментів та її розмір, а також арифметичну правильність нарахування пені за прострочення сплати аліментів та період її нарахування.

Проте, відповідач зазначає, що донька сторін спору в період нарахування заборгованості зі сплати аліментів проживала разом із ним, а отже його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, тому і відсутні підстави для нарахування пені.

Крім того, відповідач зазначає, що з урахуванням неодноразового стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів, загальний розмір стягненої пені в 6 разів перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, що суперечить нормативно визначенням обмеженням щодо максимального розміру пені, що може бути стягнена згідно частини 1 статті 196 СК України.

Судом встановлено, що з відповідача на користь позивачки неодноразово була стягнена пеня за прострочення сплати аліментів. Зазначена обставина визнається сторонами спору.

Судом встановлено, що відповідач не вчиняє дій для погашення заборгованості зі сплати аліментів. Зазначена обставина визнається відповідачем.

Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.

Так, згідно приписів частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно приписів частини 2 статті 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Далі, згідно роз`яснень, викладених в пункті 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Методика нарахування пені на існуючу заборгованість за аліментами наведена в Постанові ВП ВС від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц.

Відповідно правової позиції, висловленої в цій постанові, Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

Згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВС по справі № 359/6170/24 від 16 липня 2025 року, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Згідно правової позиції, висловленої в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21, Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, наявність вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів у платника аліментів презюмується.

Далі, в силу приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В межах цієї цивільної справи відповідач, як платник аліментів посилався на відсутність своєї вини у виникнення заборгованості зі сплати аліментів, посилаючись на те, що в період часу, за який нараховані аліменти, донька сторін спору жила з ним.

Проте, за наявності нарахованої заборгованості зі сплати аліментів, від сплати якої платника не було звільнено у передбаченому законом порядку, обставини щодо його проживання з дитиною не мають юридичного значення при вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення пені, якщо обставини несплати аліментів підтверджені належними доказами та не заперечуються сторонами спору.

При цьому, суд зауважує, що обставини щодо фактичного проживання дитини з платником аліментів період нарахування заборгованості по аліментам можуть мати юридичне значення під час вирішення питання під час вирішення спору про звільнення від сплати заборгованості за аліментами з підстав, передбачених статтею 197 СК України.

Однак, в силу приписів статті 13 ЦПК України та визначеного предмету доказування в межах цієї цивільної справи, суд, констатуючи існування заборгованості зі сплати аліментів, не надає правової оцінки правильності її нарахування та наявності підстав для звільнення від її сплати.

Не згода платника аліментів з наявністю підстав для нарахування заборгованості зі сплати аліментів не є тією обставиною, що виключає його вину у виникнення заборгованості. Інших обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів ним не наведено.

Крім того, суд додатково зазначає, що посилання відповідача на обставини щодо проживання доньки сторін спору з ним та перебуванні ї на його одноосібному утриманні вже неодноразово були оцінені судами під час розгляду інших цивільних справ про стягненні пені з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 за прострочення сплати аліментів.

З урахуванням дії принципу «res judicata», як складової частини більш широкого принципу «верховенства права», повторна оцінка обставин, встановлених та оцінених судами в межах інших справ та участі цих самих сторін спору, призводить до порушення засад правової визначеності та обов`язковості судових рішень.

Далі, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів об`єктивної неможливості погашення заборгованості зі сплати аліментів. Клопотань про зменшення розміру пені відповідачем не заявлено.

Отже, суд вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період, зазначений в позовній заяві.

Також, суд відхиляє доводи третьої особи та її представника щодо досягнення дитиною повноліття, наявності в неї права розпорядження аліментами та її незгоди зі стягненням пені, так як ОСОБА_2 згідно з судовим рішенням є особою, на чию користь були стягнені аліменти, тобто отримувачем аліментів, а суду не надано доказів того, що відбулась заміна сторони у відповідних правовідносинах, в тому числі і заміна сторони у виконавчому провадженні.

Отже, за умови наявності заборгованості зі сплати аліментів, саме отримувач аліментів має право ініціювати питання стягнення пені.

Досягнення дитиною повноліття в цьому випадку юридичного значення не має і припиняє право отримувача аліментів нараховувати пеню за правилами статті 196 СК України.

Далі, суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком заборгованості, однак, враховуючи приписи частини 1 статті 196 СК України, стягує пеню у сумі, що відповідає 100 % розміру заборгованості за аліментами.

В цьому випадку, суд відхиляє доводи відповідача, що загальний розмір стягненої пені за несвоєчасну сплату аліментів за різні періоди часу вже істотно перевищує розмір заборгованості за аліментами, так як обмеження щодо розміру пені, застосовані в частині 1 статті 196 СК України, стосуються одного періоду стягнення і не припиняють право на нарахування пені у наступні періоди часу, якщо заборгованості за аліментами не буде погашеною платником в подальшому.

Далі, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в силу вимог пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в силу приписів частини 6 статті 141 ЦПК України та роз`ярень, викладених в абзаці 3 пункту 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах» підлягає стягненню в дохід держави 1 211,20 гривень, як компенсація суми судового збору, що мав бути сплаченим за подання позовної заяви.

Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 196 СК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 53 620 гривень 52 копійки пеню за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 1 211 гривень 20 копійок, як компенсацію суми судового збору, що мав бути сплаченим за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Самуха В.О.