Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6189/25 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/6189/25 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 29.03.2021 в розмірі 62 549,09 грн., з яких: 31 703,75 грн основний борг, 4180,67 грн заборгованість за процентами річними, 26 664,67 грн заборгованість за процентами щомісячними.

В обґрунтування позову зазначало, що 29.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №. Вказує, що відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на суму 35 486,92 грн., дата закінчення кредитного договору 01.04.2025. Зазначає, що кредит відповідачем було отримано шлхом безготівкового перерахування коштів у спосіб зазначений в кредитному договорі, отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Вказує, що права вимоги за кредитним договором були відступленні АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу. Зазначає, що станом на 12.05.2025 заборгованість позичальника за кредитним договором № від 29.03.2021 становить: 31 703,75 грн основний борг, 4 180,67 грн заборгованість за процентами річними, 26 664,67 грн заборгованість за процентами щомісячними. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що 29.03.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем був укладений кредитний договір №, який підписаний останньою особисто. Відповідно до п.1.4. кредитного договору вбачається, що пiдписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, суми грошових коштiв, які детально вказані в цьому пункті договору та реквiзити на які ці суми мають бути зараховані, зокрема: суму в розмірі 742,98 грн було перераховано на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 14.09.2020 та суму в розмірі 23 728,19 грн було перераховано на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 23.02.2021. Стверджує, що відповідачем були отримані кредитні кошти на погашення заборгованості за іншими кредитними договорами. Зазначає, що здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач (позичальник) вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29 березня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, згідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 35 486,92 грн., строком на 48 місяців.

Відповідно до п.1.3 позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5323420, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

- отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» - погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 14.09.2020 в сумі 742,98 грн.;

- отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» - погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 23.02.2021 в сумі 23 728,19 грн.;

- отримувач ОСОБА_1 переказ на поточний рахунок за кредитним договором № від 29.03.2021 в сумі 5 528,83 грн.;

- отримувач ПАТ «СК «ТАС» - оплата страхового платежу за договором страхування № від 29.03.2021 в сумі 4 237,92 грн.;

- отримувач ПАТ «СК «ТАС» - оплата страхового платежу за договором страхування №-С від 29.03.2021 в сумі 4 237,92 грн.;

- отримувач ПАТ «СК «ТАС» - оплата страхового платежу за договором страхування №-KMZ від 29.03.2021 в сумі 650 грн.;

- отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» - оплата за електричний ключ в сумі 200 грн.;

- отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» - оплата за електричний ключ в сумі 399 грн.

Також, 29 березня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту №5323420.

Відповідно до п. 4, 5 паспорту кредиту сума кредиту становить 35 486,92 грн., строк, на який надається кредит, складає 48 місяців. Щомісячні проценти складають 2,99% від суми кредиту. Загальні витрати за кредитом 58 975,87 грн., Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом складає 94 462,79 грн. Реальна річна процентна ставка 76,04% річних.

У пункті 6 паспорту споживчого кредиту сторонами погоджено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

Кредитний договір № від 29.03.2021 та паспорт кредиту №5323420 від 29.03.2021 підписані особисто ОСОБА_1 29 березня 2021 року.

17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №171221, за умовами якого Фактор зобов`язався передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язався відступити Факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (пункт 2.1 договору).

Пункти 1.1, 2.3 договору факторингу регламентують, що право вимоги означає усі належні Клієнту на дату відступлення права вимоги права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами щодо повернення сум основної заборгованості (кредиту, овердрафту тощо), сплати нарахованих процентів за користування коштами, та штрафних санкцій в обсязі, визначеному станом на дату відступлення права вимоги, а також право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальника сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та будь-яких інших платежів згідно з кредитними договорами та платежів, передбачених чинним законодавством, включаючи права вимоги за кредитним договором, що можуть виникнути в майбутньому.

Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно з додатком №2 до цього договору, але не раніше оплати Фактором суми, зазначеної в п.3.1 договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває усі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договорами поруки. Сторони підписують акт прийому-передачі реєстру прав вимог в день здійснення оплати суми фінансування згідно з п.3.1 цього договору.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з актом прийому-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №171221 від 17.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Клієнт) передав, а АТ «Таскомбанк» (Фактор) прийняв реєстр прав вимог кількістю 1 одиниця, після чого, з урахуванням п.2.1 договору факторингу, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і Фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Загальна сума заборгованості складає 512 057 517,95 грн. Кількість кредитних договорів становить 20 447 одиниць. Реєстр прав вимоги передано в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №171221 від 17.12.2021, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу №1711221 від 17.12.2021 до АТ «Таскомбанк» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 35 486,92 грн., яка складається з 31 703,75 грн сума кредиту, 142,07 грн сума нарахованих процентів та 485,06 грн сума нарахованого щомісячного проценту.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 29.03.2021 загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 12.05.2025 становить 62 549,09 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 31 703,75 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 4 180,67 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. простроченими) у сумі 26 664,67 грн.

На підтвердження позовних вимог АТ «Таскомбанк» надано виписку по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_1 за період з 29.03.2021 по 12.05.2025.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Таскомбанк» не подало доказів надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 35 486,92 грн шляхом виплати/сплати за рахунок отриманого кредиту сум грошових коштів за вказаними у договорі сімома реквізитами. АТ «Таскомбанк» не доведено, що ОСОБА_1 взагалі має будь-яку заборгованість за кредитним договором № від 29.03.2021, зокрема заборгованість у розмірі 62 549,09 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі5.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зробив висновок про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

У даній справі встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 29.03.2021 вбачається, що на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 сплатила:

- 05.01.2022 на погашення річних процентів 6,81 грн.;

- 19.05.2022 на погашення річних процентів 790,13 грн.;

- 13.07.2022 на погашення річних процентів 1001,64 грн.;

- 13.01.2023 на погашення річних процентів 1666,03 грн.;

- 24.02.2023 на погашення річних процентів 239,65 грн.;

- 23.03.2023 на погашення річних процентів 257,29 грн. Всього сплачено 3961,55 грн на погашення річних процентів.

Крім того, на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 сплатила:

- 19.05.2022 на погашення щомісячних процентів 1370,27 грн.;

- 13.01.2023 на погашення щомісячних процентів 660,97 грн.;

- 24.02.2023 на погашення щомісячних процентів 2088,35 грн.;

- 23.03.2023 на погашення щомісячних процентів 2070,71 грн. Всього сплачено 6 190,30 грн.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору сплачено частину боргу, колегія суддів приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 .

За умовами укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і ОСОБА_1 кредитного договору № від 29.03.2021 сторони погодили сплату позичальником процентів за користування кредитом у вигляді щомісячних процентів (2,99% від суми кредиту) та загальних процентів (9,99% від суми боргу за договором).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 29.03.2021 загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 12.05.2025 становить 62 549,09 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 31 703,75 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 4 180,67 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. простроченими) у сумі 26 664,67 грн.

Факт існування заборгованості та її розмір підтверджуються також випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 29.03.2021 по 12.05.2025.

У свою чергу ОСОБА_1 вказаного вище розрахунку не спростувала, доказів повної чи часткової сплати боргу суду не надала.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору в частині розміру відсотків. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 кредитного договору № від 29.03.2021, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальниці кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами у сумі 62 549,09 грн., а також перехід прав вимоги за цим договором до АТ «Таскомбанк», то колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк» в сумі, яка була вказаним ним у позовній заяві. Вказані банком нарахування відповідають умовам кредитного договору та договору факторингу, який передбачає можливість нарахування фактором платежів після укладання договору факторингу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову АТ «Таскомбанк» сплачено 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги 3 993,60 грн., всього сплачено 6 416 грн., оскільки позов та апеляційну скаргу задоволено повністю, тому вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк».

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 29 березня 2021 року в розмірі 62 549,09 грн., з яких: - 31 703,75 грн основний борг; - 4 180,67 грн заборгованість за процентами річними; - 26 664,67 грн заборгованість за процентами щомісячні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 6 416 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Талько О. Б.

Шевчук А. М.