Провадження № 2/752/2327/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської обл. Лужинецький П.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, Виконавчий напис від 21 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

Посилається в позові на те, що 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. був вчинений Виконавчий напис, яким з неї на користь АТ «Сенс Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 22 397, 42 грн за умовами укладеного з банком кредитного договору № 500827915 від 25 лютого 2020 року.

12 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської обл. Лужинецьким П.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Вважає вчинений Виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав.

Зазначає, що нотарісу при вчиненні Виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості за умовами договору, а банком при його вчиненні не було надано доказів безпірності.

Крім того, нотаріусом вчинено Виконавчий напис на договорі, який не посвідчено нотаріально.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 28 серпня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 26 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам письмових пояснень.

25 вересня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує з приведенням відповідних обґрунтувань.

Просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позові.

Треті особи своїм правом не скористалися, пояснення на позов не подали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 лютого 2020 року між сторонами був укладений кредитний договір № 500827915.

21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. був вчинений Виконавчий напис, яким з позивачки на користь АТ «Сенс Банк`стягнуто заборгованість у розмірі 22 397, 42 грн, з яких: 2 792, 57 грн простроченої заборгованості, 969, 46 грн комісії, 17 406, 97 грн строкової заборгованості за кредитом та 1 228, 42 грн строкової заборгованості за процентами.

За змістом Виконавчого напису заборгованість стягується за період часу з 02 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської обл.. Лужинецького П.В. від 12 жовтня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 67127994.

( а.с.5 - 7 )

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до статті 88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Статтею 87 Закону визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку ( в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року ), встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року ( в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року ).

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Заперечуючи проти позову, відповідач не заперечував подання нотаріусу кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально.

Таким чином, при вчиненні Виконавчого напису подані відповідачем документи не відповідали зазначеним вимогам.

Крім того, з точки зору статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по Кредитному договору суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має стягувач при зверненні до нотаріуса.

З урахуванням приведеного вище, доводів позивачки, не спростованих відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Звертаючись до суду, позивач надав витяг з Договору №240527-1 від 27 травня 2024 року про надання правової допомоги, узгоджений перелік послуг та попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат.

За змістом позову витрати на правничу допомогу складають: 7 000, 00 грн за підготовку позовної заяви та 3 065, 00 грн «гонорар успіху» адвоката.

( а.с.33; 43 - 46 )

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18 «гонорару успіху» адвоката відноситься до судових витрат.

Верховний Суд дійшов висновку, що «гонорар успіху» адвоката підлягає відшкодуванню, проте розмір такого відшкодування має бути справедливим і відповідати затратам часу та обсягу роботи адвоката.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху».

ЄСПЛ зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.

Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові.

Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

З урахуванням цього ВП ВС прийшла до висновку, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідача в відзиві, заперечуючи співмірність витрат на правничу допомогу, посилається на те, що зазначені в позові витрати не відповідають складності справи, а також виконаній роботі адвокатом, а тому вважає їх завищеними та відсутніми підстави для їх стягнення у вказаному розмірі.

Суд враховує, що в такій категорії справ давно склалася усталена судова практика, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є відкритим.

Справи з таким предметом спору не мають будь-якої складності для фахового адвоката та не потребують значного часу для складання позовної заяви.

З урахуванням цього, враховуючи предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн за послугу із складання позовної заяви.

З урахуванням приведеного вище обґрунтування, суд не знаходить підстав для стягнення 3 065. 00 грн як «гонорару успіху» адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1 453, 44 грн судового збору.

Керуючись статтями 15,16, 18 ЦК України, статтями 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, статтями 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати Виконавчий напис від 21 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства »Сенс Банк», таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства »Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 5 000. 00 грн витрат на правничу допомогу та 1 453, 44 грн судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідч: Акціонерне товариство « Сенс Банк», адреса: 03150 м.Київ вул. Велика Васильківська, 100, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: К.В.Машкевич