ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4621/20 Номер провадження 22-ц/814/117/26Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Ошекою Олександром Анатолійовичем,

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2025 року, постановлене суддею Тімошенко Н.В. (повний текст складено 31 січня 2025 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Юнівес» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

29.05.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 26.12.2017 о 08 год 45 хв ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул.Зінківській у м.Полтаві, де під час руху від автомобіля відпало два задніх колеса з лівої сторони, які скоїли зіткнення з автомобілем Opel Tigra, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачці. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 18.01.2018 (справа №552/65/18) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.

Станом на 26.12.2017 автомобіль ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований ПрАТ СК «Юнівес» на підставі договору, укладеного 30.11.2017 із ОСОБА_3 . Між тим, на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 правомірно володів забезпеченим транспортним засобом.

26.12.2017 страховиком ПрАТ СК «Юнівес» отримано від ОСОБА_4 повідомлення про ДТП із зазначенням відомостей про місцезнаходження пошкодженого автомобіля Opel Tigra, д.н.з. НОМЕР_2 , його адресу та інші контактні дані.

Зазначає, що усупереч положенням пункту 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» у страховому акті №ГО-10843/ХВ від 10.05.2018 не зазначено жодного документу, який би підтверджував факт початку у проведення розслідування страхового випадку. Відсутніми є також і відомості про вчинення страховиком запити щодо отримання інформації необхідної для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Також страховик не виконав вимоги пункту 34.2 статті 34 цього Закону та упродовж 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП не направив свого представника на місце настання страхового випадку та/або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Натомість, ФО-П Рум`янцев С.Л. направив замість страховика ПрАТ СК «Юнівес представника ТОВ АК «Укравтоекспертиза» не задля виконання вимог пункту 34.2 статті 34 цього Закону, а для здійснення огляду і фотографування пошкоджень автомобіля.

У подальшому, 31.01.2018 позивачем на адресу страховика було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із приєднаними до неї копіями таких документів: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Opel Tigra, д.н.з. НОМЕР_2 ; паспорту; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; постанови Київського районного суду м.Полтави від 18.01.2018 (справа №552/65/18); звіту №08/01/17 про оцінку розміру вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, яким було визначено, що ринкова вартість її автомобіля до ДТП становила 76297,86 грн, вартість відновлювального ремонту - 112076,25 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу - 46195,72 грн (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали).

Наголошує, що страховиком у строки, визначені пунктами 36.1, 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» не приймалося рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Наведене, на думку позивача, свідчить про визнання страховиком її майнових прав. Зокрема, у контексті того, що 10.05.2018 страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, письмове повідомлення про яке позивачка не отримала.

Зазначає, що згідно із страховим Актом №ГО-10843/ХВ від 10.05.2018 розмір страхового відшкодування склав 10344,48 грн, які фактично було сплачено позивачці у травні 2018 року.

Позивачка із таким розміром відшкодування не погоджується, оскільки у відповідності до звіту ФО-П ОСОБА_5 розмір страхового відшкодування мав складати 30102,14 грн, виходячи із розрахунку: 76297,86 грн (ринкова вартість автомобіля) - 46195,72 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу).

Просить урахувати, що за результатами рецензування звіту №388 від 25.04.2018 ФО-П ОСОБА_6 , здійсненим Фондом державного майна України, указаний звіт визнано таким, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, які вплинули на достовірність оцінки.

Крім того, звертає увагу, що ФО-П ОСОБА_6 не приїздив до позивачки для огляду автомобіля, фактично, склавши звіт на підставі фотознімку зробленого ФО-П ОСОБА_7 .

Із підстав викладеного вважає, що наявний у звіті протокол огляду автомобіля від 09.01.2018 було складено ФО-П ОСОБА_6 фактично без здійснення такого огляду, що свідчить про його фальсифікацію.

Таким чином при визначенні розміру страхового відшкодування страховик мав керуватися лише звітом ФО-П ОСОБА_5 , сплативши страхове відшкодування у розмірі 30102,14 грн у продовж 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування (31.01.2018), тобто до 02.05.2018.

Страховик викладене залишив поза увагою, а тому позивачка просить суд захистити порушене право та стягнути з відповідача на її користь 5366,02 грн пені за прострочення із 28.05.2019 по 28.05.2020 виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 26.12.2017 за полісом АМ/2094271 за пошкодження автомобіля Opel Tigra, д.н.з. НОМЕР_2 .

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.01.2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхової компанія «Юнівес» про захист прав споживачів - відмовлено за недоведеністю.

Позивачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Ошека О.А., оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було враховано, що постановою Полтавського апеляційного суду від 31.10.2023 установлено, що прострочення ПрАТ СК «Юнівес» зі сплати недоплаченої частини страхового відшкодування виникло із 07.12.2021. Проте поза увагою районного суду залишилася стала позиція Великої Палати Верховного Суду, зокрема, сформована у справі №917/1345/17 від 03.07.2018, за змістом якої преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє підтвердження у мотивувальній частині судового рішення.

Між тим, обов`язок відповідача зробити перерахунок страхового відшкодування та здійснити відповідну оплату в розмірі 19757,66 грн виник з наступного дня після набрання рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04.08.2021 законної сили, тобто із 07.12.2021 - не були оцінені Полтавським апеляційним судом при ухваленні постанови від 31.10.2023 у справі №554/5242/21, як обставина, а є правовою оцінкою, наданою апеляційним судом зазначеним обставинам.

Наголошує, що у справі №554/5242/21 мав місце спір не про дату початку виникнення прострочення, а 07.12.2021, як дата початку виникнення прострочення не зазначена у резолютивній частині судового рішення.

Звертає увагу апеляційного суду, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04.08.2021 у справі №554/11375/19, яке набрало законної сили 04.08.2021, відповідача не було зобов`язано зробити позивачці перерахунок страхового відшкодування та здійснити відповідну оплату у розмірі 19757,66 грн, як помилково вважав суд при постановленні рішення від 31.10.2023 у справі №554/5242/21, а зобов`язано внести зміни до страхового акту №ГО-10843/ХВ від 10.05.2018 у частині визначення розміру страхового відшкодування, визначивши його у розмірі 30102,14 грн, замість раніше визначеного - 10344,48 грн.

Відтак, зазначені оцінки Полтавського апеляційного суду у постанові від 31.10.2023 у справі №554/5242/21 і висновки суду першої інстанції у даній справі про те, що прострочення ПрАТ СК «Юнівес» зі сплати недоплаченої частини страхового відшкодування виникло із 07.12.2021 є свідченням того, що при їх ухваленні судами було порушено норми процесуального закону, а саме, ч.5 ст.11 ЦК України, за змістом якої цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, установлених актами цивільного законодавства. При цьому жодним актом цивільного законодавства не передбачено виникнення обов`язку сплатити невиплачену частину страхового відшкодування по страховому випадку з дня набрання чинності рішенням суду чи то про зміну страхового акту в частині розміру страхового відшкодування чи то про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування по страховому випадку.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

12.05.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що страховиком виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04.08.2021 у справі №554/11375/19, у тому числі 18.11.2022 ПрАТ СК «Нівес» перераховано позивачу недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 19757,66 грн, а також здійснено виплату пені за період прострочення із 07.12.2021 по 17.11.2022. При цьому обставини щодо початку встановлення строку прострочення відповідача з виплати страхового відшкодування уже неодноразово встановлювалися рішеннями судів, які набрали законної сили. Серед іншого, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.12.2023 у справі №554/3970/22, яке набрало законної сили і де предметом розгляду було стягнення пені за прострочення з 01.06.2021 по 31.05.2022, установлено, що прострочення у вказаний період не існувало, а відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем.

Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що у справі №554/5242/21 предметом розгляду справи не було встановлення дати початку виникнення прострочення, оскільки саме стягнення пені за конкретний період прострочення і є предметом розгляду указаної справи. Тоді як заперечення позивача щодо висновків апеляційного суду у справі №554/5242/21, фактично є намаганнями переглянути встановлені судовими рішеннями обставини в іншому судовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.12.2017 о 08.45 год по вул. Зіньківська у м.Полтаві сталася ДТП за участю автомобіля ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобілем OPEL TIGRA, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 18.01.2018 (справа №552/65/18) визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн.

Власником автомобіля OPEL TIGRA, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно із Полісом №AM/2094271 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, строком дії з 02.12.2017 по 01.12.2018, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», страхова сума за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн.

26.12.2017 ПрАТ «СК «Юнівес» отримано повідомлення від ОСОБА_1 про настання страхового випаду.

31.01.2018 ОСОБА_1 подано до ПрАТ СК «Юнівес» заяву про виплату страхового відшкодування.

10.05.2018 ПрАТ «СК «Юнівес» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 10 344,48 грн, про що складено страховий Акт № ГО-10843/ХВ.

11.05.2015 ПрАТ «СК «Юнівес» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 10 344,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26320.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 04.08.2021 (справа №554/11375/19), яке залишено без змін постановою Полтвського апеляційного суду від 06.12.2021, скасовано частково рішення ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика, яке прийнято 10.05.2018 у формі страхового акту №ГО-10843/ХВ, - в частині визначення розміру належного ОСОБА_1 страхового відшкодування по страховому випадку від 26.12.2017 за страховим полісом №AM/2094271 у розмірі 10344,48 грн.

Зобов`язано відповідача ПрАТ «СК«Юнівес», як страховика, внести зміни до страхового акту №ГО - 10843/ХВ від 10.05.2018 у частині визначенні розміру належного ОСОБА_1 страхового відшкодування по страховому випадку від 26.12.2017 за страховим полісом №AM/2094271, визначивши його у розмірі 30102,14 грн. замість раніше визначеного - 10344,48 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.11.2022 (справа №554/6141/22) стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину страхового відшкодування по страховому випадку від 26.12.2017 за страховим полісом №АМ/2094271 у розмірі 19757,66 грн та судовий збір у розмірі 992,40 грн, а всього 20 750,06 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.03.2023 (справа №554/5242/21) позов задоволено; стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 2926,01 грн за прострочення виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 26.12.2017 за полісом АМ/2094271 з 01.06.2020 до 31.05.2021; стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30.10.2023 (справа №554/5242/21) змінено рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28.03.2023; стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 2926,01 грн за прострочення виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 26.12.2017 за полісом АМ/2094271 у період часу з 07.12.2021 до 17.11.2022.

При постановленні такого рішення апеляційний суд виходив із того, що «Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції визнав, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 у розмірі 2926,01 грн. Проте, погодитися з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки обов`язок відповідача зробити перерахунок страхового відшкодування та здійснити відповідну оплату у розмірі 19 757,66 грн виник з наступного дня після набрання рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.08.2021 законної сили, тобто з 07.12.2021».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 28.05.2019 по 28.05.2020, тобто за період у який прострочення відповідача було відсутнє, що встановлено Полтавським апеляційним судом у постанові від 31.10.2023 у справі №554/5242/21 та підтверджується матеріалами справи, а тому обов`язок відповідача з виплати пені у вказаний період відсутній, що виключає підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та ЦК України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

На підставі Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №8-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним.

При зверненні в суд із позовом позивач, реалізуючи право на захист прав споживачів, просить суд захистити порушене право та стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» на її користь пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період із 28.05.2019 по 28.05.2020 у розмірі 5366,02 грн.

Законодавство про захист прав споживачів складається з Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; за правилами пункту 36.5. статті 36 Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Із матеріалів справи убачається, що обставини неналежного виконання страховиком виплати страхового відшкодування з вини страховика установлено рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 04.08.2021 (справа №554/11375/19), яке залишено без змін постановою Полтвського апеляційного суду від 06.12.2021, яким скасовано рішення ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика, яке прийнято 10.05.2018 у формі страхового акту №ГО-10843/ХВ, в частині визначення розміру належного ОСОБА_1 страхового відшкодування по страховому випадку від 26.12.2017 за страховим полісом №AM/2094271 у розмірі 10344,48 грн та зобов`язано ПрАТ «СК«Юнівес» внести відповідні зміни до страхового акту.

При цьому, заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.11.2022 (справа №554/6141/22) стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину страхового відшкодування по страховому випадку від 26.12.2017 за страховим полісом №АМ/2094271 у розмірі 19757,66 грн; а постановою Полтавського апеляційного суду від 30.10.2023 (справа №554/5242/21) стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 2926,01 грн за прострочення виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 26.12.2017 за полісом АМ/2094271 у період часу з 07.12.2021 до 17.11.2022.

Зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що 02.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «СК «Юнівес» про стягнення пені у розмірі 2 926,01 грн за прострочення з 01.06.2020 до 31.05.2021 виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 26.12.2017.

Частково задовольняючи такі позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив із того, що обов`язок відповідача ПАТ «СК «Юнівес» зробити перерахунок страхового відшкодування та здійснити відповідну доплату у розмірі 19757,66 грн виник з наступного дня після набрання рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 04.08.2021 законної сили, тобто з 07.12.2021.

При цьому, апеляційним судом ураховано, що 18.11.2022 ПАТ СК «Юнівес» перераховано недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 19757,66 грн.

Отже, період прострочення виплати відповідачем частини страхового відшкодування у розмірі 19757,66 грн за страховим випадком від 26.12.2021 становить період з 07.12.2021 по 17.11.2022 року, а розмір пені за вказаний період згідно проведеного розрахунку становить 6423,69 грн.

Указане судове рішення сторонами не оскаржувалося та за правилами статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справі №753/11000/14-ц від 18.04.2018, яка за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для врахування.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції наведені норми права правильно застосував та, установивши, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 28.05.2019 по 28.05.2020, тобто за період в який прострочення відповідача було відсутнє, що встановлено Полтавським апеляційним судом у постанові від 31.10.2023 у справі №554/5242/21.

Доводи апеляційної скарги, що таке судове рішення не створює преюдицію у цій справі, колегія суддів відхиляє. При цьому враховує, що як у справі, що переглядається (№554/4621/20), так і у справі 554/5242/21, де предмет спору становило питання стягнення пені прострочення виплати відповідачем частини страхового відшкодування, приймають участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини: ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Юнівес».

Так, преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, зокрема: у справі №554/5242/21 апеляційний суд дослідив і установив, що період прострочення виплати відповідачем частини страхового відшкодування у розмірі 19757,66 грн за страховим випадком від 26.12.2021 становить період з 07.12.2021 по 17.11.2022 року. Наведене знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення, оскільки стало підставою для часткового задоволення позову та стягнення пені за період з 07.12.2021 до 17.11.2022.

Доводи апеляційної скарги, що викладені обставини є лише правовою оцінкою певним обставинам, а також, що у справі №554/5242/21 не вирішувався спір про дату початку виникнення прострочення, колегія суддів відхиляє, як такі, що зводяться до незгоди із мотивами постановленого у такій справі судового рішення. Між тим, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17).

Інших обґрунтованих доводів на спростування правильності висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Ошекою Олександром Анатолійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак