Справа № 144/1229/25
Провадження № 2/144/83/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. с-ще Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Магдяк Н.І.,

секретаря судового засідання Дудник С.Р.,

представника відповідача Титаренко Н.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики , -

в с т а н о в и в :

В серпні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики.

В позовній заяві зазначається, що 20 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (далі - ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ") та ОСОБА_1 укладено Договір позики N2139672 (далі - Договір позики), згідно п. 1 якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами Договору строк (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку, або достроково та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Відповідно до п. 21 Договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та одноразового ідентифікатора згідно Закону України "Про електронну комерцію".

14.06.2021 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належне йому Право грошової Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає, належне ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" Право грошової Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі Боржників.

Відповідно до реєстру боржників №41 від 24.01.2025 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 997 грн, з яких: 8 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 23,20 грн. сума заборгованості за відсотками; 0, 00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою; 15957 грн. - сума заборгованості за пенею; 2016, 8 грн. - комісія за надання позики.

Ухвалою судді від 15.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

03.09.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову, зважаючи на наступне. Щодо недоведеності факту перерахування Первісним кредитором коштів за Договором позики, то з матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження факту перерахування коштів та отримання їх відповідачем згідно вказаного Договору позики позивачем суду надано не було. Розрахунок заборгованості складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом, тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі коштів позики позичальнику, суми траншів позики та як наслідок загальну суму боргу. Долучений до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний ТОВ "ФК "ЄАПБ", є виключно внутрішнім документом фінансової установи, містить інформацію про загальну суму боргу по тілу позики та відсотках, однак не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в позику. Первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування коштів позики на банківський картковий рахунок відповідача, зокрема, копії виписки по особовому рахунку, меморіальний ордер, платіжне доручення, тощо в матеріалах справи відсутні. Інших доказів позивачем не надано.

Щодо неможливості набуття позивачем права вимоги позики за договором факторингу від 14.06.2021 року №14/06/21, то зазначається, що відповідно до визначення термінів, предметом Договору факторингу №14/06/21 є відступлення права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав. Договір факторингу №14/06/21, за яким ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило право вимоги ТОВ "ФК "ЄАПБ" був укладений 20.09.2024 року, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі договору факторингу.

Також відповідач вважає завищеним, розмір позовних вимог. Зокрема щодо стягнення заборгованості 15957,00 заборгованості за пенею, положення норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюються на спірні правовідносини. Відповідач як позичальник звільнений від обов`язку сплати на користь позивача пені за прострочення ним виконання грошового зобов`язання за договором позики, оскільки на час укладення та дії договору позики, а також розгляду справи у суді та ухвалення у ній рішення в Україні діяв та продовжує діяти воєнний стан.

У відзиві відповідач не погоджується з нарахуванням комісії, оскільки умови договору позики не містять переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з отрииманням, обслуговуванням та поверненням позики, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування позики. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним.

У відзиві відповідач просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

08.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. У відповіді на відзив зазначається, що кредитний договір був підписаний відповідачем дистанційно за допомогою одноразового ідентифікатора. Електронні правочини оформляються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксакція здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідач ініціював укладення договору позики, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора.

Відповідно до умов кредитного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків. Договір факторингу був діючий на момент відступлення права вимоги до відповідача та є діючим, перехід прав вимоги за кредитним договором відбувся відповідно до діючого договору факторингу. Враховуючи сукупність обставин цієї справи, розмір судових витрат у сумі 10000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка відзиву не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, справа розглядається без участі представників) не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому, на думку позивача, не підлягає задоволенню.

11.09.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому наголошується на відсутність первинних документів. ТОВ "ФК "ЄАПБ" право вимоги відносоно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні не набуло, воно є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за договором позики №2139672. Відповідач категорично не погоджується з нарахуванням неустойки та комісії.

12.09.2025 представником позивача надані додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 16.09.2025 року витребувано докази по справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме тіло кредиту в розмірі 8000 гривень та 23,20 грн. суму заборгованості за відсотками. Так як є пряма заборона щодо стягнення неустойки в умовах воєнного стану, то позовні вимоги про стягнення 15957 гривень заборгованості за пенею не визнають. Також є нікчемною вимога про стягнення 2016,8 грн. комісії за надання позики. В цій частині позовних вимог просить відмовити.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

20.09.2024 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір позики(з фіксованою диференційованою процентною ставкою) N2139672, відповідно до умов якого сума наданої відповідачу позики становить 8000 грн. 00 коп., строк позики 30 днів. Процентна ставка з другого дня користування позикою 0,01%. Комісія за надання позики 25,21% (фіксована) від суми наданої позики, що у грошовому виразі складає 2016, 80 грн. (п.2) (а. с. 6-9).

Згідно п. 4 договору позики, проценти за цим договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування позикою до повернення позики включно, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, поте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою. Проценти не нараховуються за перший день користування позикою. Комісія за надання позики нараховується одноразово в дату надання позики ( в перший день користування позикою), що визначена в п. 2.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 договору позики, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://clickredit.ua/informaciya з офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «Економ» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickredit.ua/informaciya, їх змісту, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі.

Договір позики №2139672 від 20.09.2024 року підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 631414.

У п. 28 договору позики, вказаний номер рахунку відповідача НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 01.10.2025 №20.1.0.0.0/7-250926/45286-БТ та виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період 20.09.2024 зараховано на картку 8000 грн., що підтверджує отримання відповідачем позики в зазначеній сумі (а. с. 104-105).

14.06.2021 між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/2021 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належне йому Право грошової Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає, належне ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" Право грошової Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі Боржників (а. с. 11-13).

Згідно п.1.1 договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору факторингу).

У п. 9.1 договору факторингу сторони погодили, що договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх печатками і діє до 14.06.2022 року, а в частині виконання зобов`язань, до повного виконання сторонами зазначених зобов`язань.

13.06.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» була укладено додаткова угода №7 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 року, згідно якої сторони домовились викласти п.9.1 договору в наступній редакції: «Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік» (а.с. 15).

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників №41 від 24.01.2025 року за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників №41 від 24.01.2025 року кількістю 4364, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 17).

Відповідно до реєстру боржників №41 від 24.01.2025 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №2139672 в сумі 25997 грн. 00 коп., з яких: 8000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 грн. 20 коп. сума заборгованості за відсотками; 15997 грн. 00 коп. сума заборгованості за пенею; 2016 грн. 80 коп. комісія за надання позики (а. с. 19). Такі ж відомості зазначені в розрахунку (а. с. 20).

Розглядаючи доводи сторін щодо укладення договору та дійсного розміру заборгованості, суд враховує норми цивільного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Так, згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За змістом статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: договором факторингу від 14.06.2021 року №14/06/21, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», актом прийому-передачі боржників №41 від 24.01.2025 року за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, реєстром боржників №41 від 24.01.2025 року, підтверджується факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Правила про споживчий кредит, розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідачем розмір заборгованості за кредитним договором за тілом, нарахованими процентами, комісією будь-якими доказами спростовано не було.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки суд зазначає наступне.

Судом установлено, що позивачем відповідачу до сплати також було нараховано за кредитним договором №2139672 від 20.09.2024 року 15957 гривень суми заборгованості за пенею.

Однак, суд звертає увагу на те, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Верховний Суд неодноразово наводив висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див. постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23).

Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У даній справі, встановлено, що позивач (позикодавець) просив стягнути з позичальника пеню за час прострочення повернення кредиту під час дії в Україні воєнного стану.

Судом враховано, що законодавець на рівні акту цивільного законодавства (п. 15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу до сплати було нараховано у рахунок сплати пеню у розмірі 15957 гривень. Однак, відповідно до вимог закону такі нарахування підлягають списанню кредитодавцем, а, отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

У зв`язку із зазначеним, оскільки позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором №2139672 від 20.09.2024 року у розмірі 10040 грн. 00 коп., з яких: 8000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 23 грн. 20 коп. заборгованість за відсотками; 2016 грн. комісія за надання позики.

Щодо вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач витрати на правничу допомогу відповідча не визнав, вважав їх такими, що не підлягають задоволенню, про зменшення не просив.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №22061 від 21.08.2025 року, ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025 року, згідно якого адвокат Яресько Т.В. надає правову допомогу ОСОБА_1 на підставі договору №22061, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно якого адвокат Яресько Т.В. має право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов договору про надання правової допомоги №22016 від 21 серпня 2025 р., відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 гривень; акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.09.2025 року (а. с. 74-77). При цьому суд враховує підготовку адвокатом інших процесуальних документів та участь представника в судових засіданнях.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи принцип пропорційності задоволених позовних вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6139 гривень.

Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1169 грн. 11 коп.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 512, 514, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 1049, 1050, 1077 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131,141, 259, 263-265 суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за Договором позики № 2139672 від 20.09.2024 у сумі 10 040 (десять тисяч сорок) гривень та судовий збір у розмірі 1 169 (одна тисяча сто шістдесят дев`ять) грн. 11 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк») на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6139 (шість тисяч сто тридцять дев`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення виготовлено та підписано 05 березня 2026 року.

Суддя