Єдиний унікальний номер: 378/87/26
Провадження № 2/378/232/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Факторинг Партнерс» з посиланням на те, що 17 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75339128, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Загальний розмір позики становить 950 грн.; процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 27.01.2022 було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75339128. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75339128. 28.08.2025 було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75339128.

19.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4644126, відповідно до умов якого кредитодавець надав споживачу кредит у сумі 4050 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентної ставки у розмірі 1,90% в день, а позичальник зобов`язався отримати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконує.

25.05.2022 було укладено договір № ФК-05/22, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Сіті фінанс»» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4644126. 01.08.2025 було укладено договір № 01-08/25, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті фінанс»» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4644126.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань останній має заборгованість за договором № 75339128 від 17.08.2021 в розмірі 10202,58 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 7147,68 грн. заборгованість за нарахованим процентами, інфляційні збитки 48 грн. та нараховані 3% - 6,90 грн.; за договором № 4644126 від 19.08.2021 в розмірі 13284 грн., з яких 4050 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 9234 грн. заборгованість за нарахованим процентами.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за вказаними договорами в розмірі 23486,58 грн., витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн. та на правову допомогу у розмірі 13000 грн..

Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 6 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а. с. 174-175).

Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Факторинг Партнерс» в позовній заяві зазначило, що просить справу розглядати без участі представника (а.с. 2-8).

Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 178), проте, вказане поштове відправлення повернулось з довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 183), тому суд вважає, що відповідач відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2021 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75339128 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на електронну адресу відповідача (а.с. 9).

Відповідно до п. 1. вказаного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно п. 2.1. договору сума позики складає 950 грн., за п. 2.2 строк позики 30 днів, за п. 2.3 2.4 процентна ставка (базова)/день - 1,99% (фіксована).

Дата надання позики 17.08.2021; дата повернення позики (останній день) 16.09.2021; знижена процентна ставка /день 0,80% (фіксована); процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день % (не застосовується в період карантину) 2,70%; пеня %/день не застосовується в період карантину) 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1253,68%; орієнтовна загальна вартість позики 1176,86 грн..

Підписанням вказаного договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті банку з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 5.1. договору); з офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM» (перша позика 0,01%) для споживачів фінансових послуг ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», розміщених на сайті товариства.

Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п. 5.2 договору).

В пункті 20 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» відповідачем зазначений рахунок НОМЕР_1 .

Пунктом 12 договору погоджено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт)пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

18 серпня 2021 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 75339128 до договору позики № 75339128 від 17.08.2021, яка підписана електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на електронну адресу відповідача та відповідно до п. 1 якої на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 950 грн. на 2050 грн.. Таким чином загальний розмір наданої позики становить 3000 грн. (а.с. 10).

Інші положення договору не змінені та не доповнені цією додатковою угодою залишаються без змін та сторони підтверджують по ним свої зобов`язання (п. 4).

Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з дати її підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та цією додатковою угодою (п. 5).

До позовної заяви позивачем також додано копії Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 11-16).

Відповідно до копій довідок ТОВ «ФК «Фінекспрес»» від 19.09.2025 (а.с. 17, 19), ТОВ «ФК «Фінекспрес»» підтвердило прийняття до виконання та завершення платіжної операції, ініціатором якої є ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 БАНК», щодо переказу коштів 17.08.2021 в розмірі 950 грн. та 18.08.2021 в розмірі 2050 грн. на платіжну картку Пилипчука К. № НОМЕР_1 .

Докази того, що банківська картка з вищезазначеним номером належить відповідачу, останнім не спростовані.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості за вказаним договором позики, складеним ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 24-25), заборгованість за період з 17.08.2021 по 27.01.2021 становить 10147,68 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за тілом позики; 7147,68 грн. - заборгованість за процентами.

Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу.

19 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4644126 про надання споживчого кредиту (а.с. 26-31), який підписаний електронно-цифровим підписом позичальника, про що свідчить п. 11 договору кредиту, реквізити та підписи сторін.

Відповідно до п. 1.2. договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Пунктами 1.3-1.4 договору погоджено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 4050 грн.; строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Пунктом 1.5.1 договору погоджена стандартна процентна ставка 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Знижена процентна ставка 1,805% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п. 1.5.2).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних (1.7.1); за зниженою ставкою 19248,45 % річних (1.7.2).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 6358,50 грн. (1.8.1); за зниженою ставкою 6243,08 грн. (1.8.2).

Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 договору (п. 2.4).

Відповідно до п. 3.1 договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп. 4.3.1-4.3.2) договору (п. 4.1).

Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.2.2 договору (п. 4.2.1).

Сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Пунктом 7.4 договору погоджено, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 194,40 грн. на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п. 7.4.1); у розмірі 44,55 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п. 7.4.2); штрафи за цим договором нараховуються в момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим договором, обмежується сумою визначеною, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (п. 7.4.3).

Підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 10.8).

Всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору (п. 10.11).

Позивачем до позовної заяви також додано копії таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 50), паспорту споживчого кредиту (а.с. 77-79), які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 45) та Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 99-102).

Відповідно до копії довідки ТОВ «Авентус Україна» від 01.06.2022 № ФК 25-05/22 (а.с. 139) та повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий дім»» від 06.06.2022 № 2022 (а.с. 121-122) ТОВ «Авентус Україна» 19.08.2021 було перераховано ОСОБА_1 кошти в розмірі 4050 на платіжну картку № НОМЕР_2 .

Докази того, що банківська картка з вищезазначеним номером належить відповідачу, останнім не спростовані.

Відповідачем на погашення заборгованості не було здійснено жодних платежів.

З картки обліку договору (розрахунок заборгованості) судом встановлено, що станом на 24.05.2022 розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становить 13284 грн., з яких 4050 грн. основний борг, 9234 грн. заборгованість за процентами (а.с. 140-145).

Надані розрахунки заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами судом перевірено. Так, сума процентів нарахована у відповідності до відсоткової ставки, передбаченої договором та у межах строку кредитування.

Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору позики № 75339128 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 17.08.2021 та договору № 4644126 про надання споживчого кредиту від 19.08.2021 (а. с. 9, 10, 26-31).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5.

27 січня 2022 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №27/01/2022 (а.с. 37-45).

Відповідно п. 2.1. договору за цим договором клієнт первісний кредитор ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором прийняти право грошової вимоги бо боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками.

Право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п. 6.1.4).

Факт сплатити фактором клієнту ціни продажу підтверджується копією платіжного доручення № 32465 від 27.01.2022 (а.с. 46).

Згідно копії акту приймання-передавання реєстру боржників за вказаним договором факторингу від 27.01.2022 (а.с. 47,48), ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а новий кредитор ТОВ «Вердикт капітал» прийняло реєстр боржників.

Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 (а.с. 49, 51-52, 53) , у вказаному реєстрі ОСОБА_1 під порядковим номером 4194 значиться як боржник за Договором позики № 75339128, сума заборгованості за яким 10147,68 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 7147,68 грн. сума заборгованості по процентам.

Згідно з наданим ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунком (а.с. 32) відповідачу за вказаним кредитним договором за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 нараховані 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 6,90 грн. та інфляційні збитки в розмірі 28 грн..

10 січня 2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 62-72), відповідно до якого на умовах встановлених цим договором, первісний кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Коллект Центр» належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 цього договору (реєстр боржників).

З копії Акту зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 73-74), вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» виконало зобов`язання перед ТОВ «Вердикт Капітал» за вказаним договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Згідно копій актів прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01-2023 від 10.01.2023 (а.с. 75-76, 80), ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв реєстр боржників кредитора від 10.01.2023.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 10.01.23 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01-2023 від 10.01.2023 (а.с. 81-84), у вказаному реєстрі ОСОБА_1 під порядковим номером 89281 значиться як боржник за Договором № 75339128, сума заборгованості за яким 10202,58 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 7147,68 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами та 54,90 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 33) заборгованість відповідача за вказаним договором позики станом на 28 серпня 2025 року становить 10202,58 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7147,68 грн. заборгованість за процентами; 6,90 грн. 3% річних та 48 грн. інфляційні втрати.

28 серпня 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25 (а.с. 106-114), відповідно до якого на умовах встановлених цим договором, первісний кредитор ТОВ «Коллект Центр» відступає шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Факторинг партнерс» належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 цього договору (реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами позики, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до п. 5.1 договору первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників (в електронному та друкованому (підписаному) вигляді та документацію на умовах та в порядку визначених цим договором.

З копії Акту зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 115), вбачається, що ТОВ «Факторинг Партнерс» виконало зобов`язання перед ТОВ «Коллект Центр» за вказаним договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Згідно копій актів прийому-передачі реєстру боржників від 28.08.2025 до вказаного договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 116-117), ТОВ «Коллект Центр» передав, а ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняв реєстр боржників кредитора від 28.08.2025.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 28.08.2025 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25 від 28.08.2025 (а.с. 118-120. 123), у вказаному реєстрі ОСОБА_1 під порядковим номером 2645 значиться як боржник за Договором № 75339128, сума заборгованості за яким 10202,58 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 7147,68 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами та 54,90 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 36) заборгованість відповідача за вказаним договором позики станом на 8 січня 2026 року становить 10202,58 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7147,68 грн. заборгованість за процентами; 6,90 грн. 3% річних та 48 грн. інфляційні втрати.

25 травня 2022 року ТОВ «ФК «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»» уклали договір факторингу № ФК 25-05/22 (а.с. 54-58).

Відповідно до п. 2.1. договору, за цим договором фактор ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»» зобов`язується сплатити клієнту ТОВ «ФК «Авентус Україна» суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги за основними зобов`язаннями в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги.

Перехід від клієнта до фактора права вимоги боргу до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 6, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.2.2).

З копії платіжної інструкції № 1186 від 25.05.2022 (а.с. 59), вбачається, що ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» виконало зобов`язання перед ТОВ «ФК «Авентус Україна»» за вказаним договором факторингу.

Відповідно до копії Акту прийому-передачі реєстру боржників від 25.05.2022 до вказаного договору факторингу (а.с. 60) згідно з вимогами договору факторингу клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № ФК 25-05/22 від 25.05.2022, у вказаному додатку ОСОБА_1 значиться як боржник за кредитним договором № 4644126, сума заборгованості за яким 13284 грн., з яких: 4050 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 9234 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 61).

1 серпня 2025 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 01-08/25 (а.с. 85-94).

Відповідно до п. 1.1. договору, на умовах встановлених цим договором, клієнт ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»» передає (відступає) фактору ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату, а фактор приймає належні клієнту права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (портфелі заборгованості).

Оформлення відступлення права вимоги за цим договором здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників відповідно до розділу 8 цього договору (п. 6.2.3).

На виконання умов договору про відступлення прав вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги кошти згідно договору факторингу, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с. 95).

Відповідно до копії Акту прийому-передачі реєстру заборгованостей від 01.08.2025 до вказаного договору факторингу (а.с. 96-97) згідно з вимогами договору факторингу клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, у вказаному реєстрі ОСОБА_1 значиться як боржник за кредитним договором № 4644126, сума заборгованості за яким 13284 грн., з яких: 4050 грн. - сума заборгованості за тілом, 9234 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 98, 103-105).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у договорі позики та договорі про споживчий кредит суми, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики № 75339128 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 17.08.2021 у сумі 10202,58 грн. та за договором № 4644126 про надання споживчого кредиту від 19.08.2021 у сумі 13284 грн., яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн..

При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підтвердження витрат ТОВ «Факторинг Партнерс» на правничу допомогу надано копії: договору № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 (а.с. 130-132), прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 134-135), заявка на надання юридичної допомоги № 337 від 01.12.2025 (а.с. 136), витяг з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 (а.с. 137), відповідно до яких розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 13000 грн., в тому числі надання усної консультації (2 год) - 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 год) 9000 грн..

Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ТОВ «Факторинг Партнерс» послуг Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» з надання правової допомоги в суді першої інстанції.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, залучення до участі у справі інших учасників.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Слід зазначити, що звернення до суду з позовами про стягнення боргу за кредитним договором носить масовий характер. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат та часу у загальному розмірі 5 годин 00 хв.. Витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн..

Керуючись ст. ст. 205, 207, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 628, 638, 639, 1046, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором позики № 75339128 від 17.08.2021 у розмірі 10202 (десять тисяч двісті дві) гривні 58 копійок, за договором № 4644126 про надання споживчого кредиту від 19.08.2021 у розмірі 13284 (тринадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521 ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повне рішення складено 5 березня 2026 року.

Суддя Т. Н. Скороход