ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року місто Київ.

Справа № 753/12636/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2371/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 серпня 2025 року (у складі судді Осіпенко Л.М., повний текст рішення складено 15.08.2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ

28.06.2024 року позивач ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Посилаючись на те, що з 14.02.2020 року по 22.09.2022 року перебував з відповідачкою ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу, на ім`я відповідачки було придбано автомобіль марки «Mazda» модель «CX-5» (VIN НОМЕР_1 ). Кошти на придбання цього автомобілю йому надали його бабуся та дідусь з продажу власної квартири.

В подальшому, 10.08.2021 року відповідачка без його згоди відчужила автомобіль на користь своєї матері - ОСОБА_5 .

Оскільки автомобіль «Mazda CX-5» був спільним сумісним майном подружжя, просить суд стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію 1/2 (однієї другої) частини його вартості у розмірі 513 262,21 грн. та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 5 серпня 2025 року (з урахуванням виправлення описки ухвалою від 30 грудня 2025 року) задоволено позов частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля маки «MAZDA» моделі «CX-5 Black Edition», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , у розмірі 404 691 гривня 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 954 гривні 95 копійок.

Після спливу 90 (дев`яноста) днів з дня набрання законної сили рішенням суду, скасувати заходи забезпечення позову у даній справі, вжиті ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10.09.2025 року у справі № 753/12636/24 (провадження № 2-з/753/181/24), а саме скасувати арешт на 1/6 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., який зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 49572727.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, представник позивача 28 серпня 2025 року подала засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить рішення у цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення у оскаржуваній частині ухвалене внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті висновку експерта та передчасного скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо того, що висновок, на який посилався позивач, отриманий з порушенням встановленого законом порядку, а саме замовлений та складений до початку провадження, всупереч ст. 42, 102,106 ЦПК України, звертає увагу, що відповідно до положень ЦПК України статус позивача особа має що до моменту звернення позивача до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Також зазначає, що такі висновки не узгоджуються з висновками Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Вказує, що у резолютивній частині оскаржуваного рішення судом вирішено скасувати заходи забезпечення позову безпосередньо після набрання рішенням законної сили, всупереч ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача 15 вересня 2025 року подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким залишити позов без задоволення.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом неправильно застосовано норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а оскаржуване рішення є невмотивованим. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, зокрема, про те, що спірний автомобіль «Mazda CX-5» був придбаний за особисті кошти відповідачки, а тому не є спільною власністю подружжя.

Так, кошти були придбані за рахунок позики, яку відповідач отримала від гр. ОСОБА_6 та яку було повернуто після розірвання шлюбу з позивачем, та за рахунок коштів, отриманих за Договором про надання поворотної безвідсоткової допомоги.

15 жовтня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яким просить дану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що засновникомТОВ «Агромир Плюс», товариства, яке надало поворотну безвідсоткову допомогу позивачці, є ОСОБА_7 - батько ОСОБА_4 . Також зазначає, що отримання ОСОБА_4 від юридичної особи ТОВ «Агромир Плюс» грошових коштів у розмірі 415 000,00 грн. за видатковим касовим ордером є порушенням встановленого ліміту готівкових розрахунків за один касовий день та є неможливим згідно з чинним законодавством України про готівкові розрахунки. Така операція мала бути проведена в безготівковій формі.

Вважає, що існують обґрунтовані сумніви щодо фактичного отримання ОСОБА_4 позики у розмірі 500 000 грн. 20 січня 2021 року в місті Миронівка, оскільки в період з 19 по 21 січня 2021 року вона перебувала разом з колишнім чоловіком ОСОБА_2 та дітьми у відрядженні в місті Одеса, про що наявні докази в матеріалах справи.

Зазначає, що судом ухвалою від 29.10.2024 року було витребувано розписку у відповідача, однак оригінал розписки стороною відповідача на вимогу суду так і не був наданий, оскільки, за твердженням ОСОБА_4 , він знаходиться у кредитора. Зазначене суперечить твердженням відповідача про повернення позики з особистих коштів, оскільки розпискою було передбачено, що після повернення грошових коштів, ОСОБА_6 , повертає ОСОБА_4 розписку.

Вказує, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що отримані кошти за наведеними договорами використані нею за призначенням, тобто на придбання транспортного засобу.

Звертає увагу, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , окрім як в частині незгоди з скасуванням заходів забезпечення позову, у зв`язку з постановленням ухвали судом першої інстанції від 30.12.2025 року про виправлення описки, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 .

Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову не переглядається.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість у іншому судовому засіданні як захисник підозрюваного.

Проаналізувавши вказане клопотання, колегія суддів визнала неповажними причини неявки сторони відповідача, оскільки ОСОБА_3 , як захисник, відповідно до повістки викликався 24 лютого 2026 року на 11 годину до Голосіївського суду, а дана справа була призначена на 10 годину 25 хвилин. Так як справи розглядались в одному місті, адвокат мав можливість взяти участь в даній справі та вчасно прибути до Голосіївського суду. Судове засідання в даній справі згідно протоколу завершилось об 11 годині 26 хвилин.

Апеляційний суд виходить з того, що незважаючи на неявку сторони відповідача, позиція якої викладена у апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе вирішити спір по суті.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2020 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб.

22.12.2020 року відповідачка уклала з ТОВ «Агромир Плюс» в особі керівника ОСОБА_5., який є її батьком, договір № 1 про надання строком на один рік поворотної безвідсоткової допомоги у розмірі 415 000,00 грн., які вона отримала 24.12.2020 року готівкою за видатковим касовим ордером від 24.12.2020 року без номеру.

22.01.2021 року відповідачка власноруч написала розписку, відповідно до якої вона отримала на купівлю автомобіля від ОСОБА_9 500 000,00 грн., які зобов`язалась повернути.

25.01.2021 року відповідачка уклала з ТОВ «ВіДі-Скай» договір №СКмА-0001/025, відповідно до якого придбала за 809 382,00 грн. автомобіль марки «MAZDA» моделі «CX-5 Black Edition», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

10.08.2021 року відповідачка продала вказаний автомобіль за 250 000,00 грн. своїй матері - ОСОБА_5 за договором № 7144/2021/2725976, укладеним у Корсунь-Шевченківському Територіальному сервісному центрі МВС 7144 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області.

В листопаді 2021 року відповідачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2022 року у цивільній справі №359/11506/21 шлюб сторін розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24.10.2022 року.

Отже судом встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу відповідачкою був придбаний та відчужений автомобіль марки «MAZDA». Проте не встановлено, що продаж автомобіля був здійснений за письмовою згодою позивача, як це передбачено ст. 65 СК України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачкою не спростована презумпція спільності майна подружжя, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення у порядку поділу майна половини вартості автомобіля. Разом з тим суд визнав наданий позивачем висновок недопустимим доказом, а тому для визначення справедливої вартості автомобіля суд виходив з його оцінки, визначеної на дату його купівлі у період зареєстрованого шлюбу сторін - 809 382,00 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За вимогами частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Згідно з частиною 1 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з частиною 3 статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

За змістом статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України та абзацом 1 частини 2 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Отже, за відсутності згоди одного з подружжя на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Зазначене відповідає висновкам, що викладено у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, провадження № 61-10442св18 , від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц, провадження № 61-19516св19, від 05 липня 2023 року у справі № 295/98/21, провадження № 61-4943св23.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 359/10855/19 (провадження № 61-881св23) касаційний суд, встановивши, що спірні автомобілі були відчужені відповідачем під час перебування сторін у шлюбі без згоди позивача, дійшов висновку про стягнення компенсації вартості 1/2 частки відчуженого рухомого майна. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 501/484/22 (провадження № 61-4469св23).

Крім того, ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї, також повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18), від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21), від 13 лютого 2023 року у справі № 161/13240/21 (провадження № 61-5017св22), від 01 березня 2023 року у справі № 359/10855/19 (провадження № 61-881св23).

На підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, проте ОСОБА_4 здійснила його продаж іншій особі в період, коли вони з ОСОБА_2 ще перебували у шлюбі без згоди позивача, як другого з подружжя.

Наявність згоди на укладення договору щодо розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, повинна доводити саме особа, яка уклала такий договір, однак докази надання ОСОБА_2 згоди на укладення договору купівлі-продажу автомобіля або погодження його умов в матеріалах справи відсутні.

Також матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що отримані від реалізації спірного рухомого майна кошти були витрачені ОСОБА_4 в інтересах сім`ї.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 534/961/16-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20, від 31 жовтня 2023 року у справі № 202/4972/20, від 05 листопада 2024 року у справі № 127/3135/23.

Разом з тим відповідач. Заперечуючи проти позовних вимог, стверджує, що спірний автомобіль є її особистою власністю, оскільки був придбаний виключно за її особисті кошти, отриманих за позикою ОСОБА_9 та за договором № 1 про надання строком на один рік поворотної безвідсоткової допомоги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, що належали їй (йому) особисто.

Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачкою не спростована презумпція спільності майна подружжя

Договір позики від 20 січня 2021 року на 500 000 грн, отриманих за розпискою, та Договір про надання поворотної безвідсоткової допомоги від 22 грудня 2020 року на 415 000 грн, виходять за межі дрібного побутового, при цьому, доказів про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про нихта надавав згоду на їхнє укладення суду не надано. Доказів того, що спірний автомобіль придбаний саме за рахунок позичених коштів, матеріали справи не містять. Мета отримання коштів у договорі від 22 грудня 2022 рокуне вказана. Сам факт придбання автомобіля проягом місяця після укладення договорів не свідчить про те, що позичені кошти спрямовані саме на його купівлю. Крім того відповідачкою не надано доказів на підтвердження повернення нею у готівковій або безготівковій формі ТОВ «Агромир Плюс» - 415 000,00 грн. та ОСОБА_6 - 500 000,00 грн, зважаючи, що розпискою про отримання позики передбачено, що таку розписку ОСОБА_6 повертає ОСОБА_4 після повернення коштів. Разом з тим у судовому засіданні в суді першої інстанції 29.10.2024 року представником відповідача повідомлено, що оригінал розписки перебуває у ОСОБА_6.

Апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції, що зміст договору про отримання поворотної безвідсоткової допомоги, який також укладено відповідачкою у період зареєстрованого шлюбу, не свідчить про те, що за цим договором відповідачка набуває отримані грошові кошти у особисту приватну власність, а тому цей договір не може спростувати презумпцію спільного сумісного майна подружжя (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18).

Разом з тим апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття висновку товарознавчої експертизи № 475.24СЕ від 23.05.2024 року, поданого позивачем, як належного доказу ринкової вартості транспортного засобу на час розгляду справи у зв`язку з тим, що такий висновок проведений до відкриття провадження у справі. Дійсно ст. 102 ЦПК регулює експертизу, призначену судом, проте вона не виключає можливість подання стороною справи експертного висновку, складеного: за її ініціативою (на замовлення), без ухвали суду, до відкриття провадження. У цьому разі йдеться не про судову експертизу, а про висновок спеціаліста або експерта, як письмовий доказ.

Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтею 384 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (постанови Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 450/3032/19, від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).

Відтак суду необхідно було оцінити висновок транспортно-товарознавчої експертизи № 475.24СЕ від 23.05.2024 рокуу сукупності з іншими доказами.

Відповідно до висновку середня ринкова ціна автомобіля Mazda CX5 Black Edition, ідентифікаційний помер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , виходячи з наданих замовником вихідних даних, станом на 23.05.2024 р. становить: 1 026 524,42 грн.

Будь-яких недоліків вказаний висновок не містить, під час виконання експертизи експерт керувався Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (Наказ № 53/5 від 08.10.1998 зі змінами та доповненнями), Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, тощо та використано, зокрема, порівняльний підхід, а спірний трактор досліджений безпосередньо.

Відповідачем даний висновок не спростовано та відповідних належних та допустимих доказів іншої вартості автомобіля суду не надано.

Присудження компенсації, виходячи з вартості транспортного засобу на час його придбання, а не на час розгляду справи не відповідає вимогам закону та усталеній судовій практиці.

Вартість майна, що підлягає поділу необхідно визначати з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18), постанова Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року, справа № 345/2224/20, провадження № 61-5915св22).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині визначення розміру компенсації, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права за не повного встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, а тому воно підлягає зміні, шляхом збільшення стягнутої грошової компенсації з відповідача до 513 262грн. 21 коп.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, так як рішення суду в частині вирішення позову про поділ майна ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги та зміни розміру грошової компенсації, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги 7 972,39 грн.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374- 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 серпня 2025 року - змінити.

Збільшити стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля маки «MAZDA» моделі «CX-5 Black Edition», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 з 404 691 грн до 513 262 грн 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 972,39 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 6 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова