Справа № 498/1901/23
Провадження № 2/496/1183/26
27 лютого 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Цебриківська селищна рада Роздільнянського району Одеської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17.03.2015 року. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». В період шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки на користь позивача, однак він їх не сплачує. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів з часу ухвалення рішення становить 147054,98 грн. Відповідач проживає окремо від доньки за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідач ухиляється від своїх обов`язків, не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її здоров`ям, чим грубо порушує вимоги ст. 150 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання, утримання та виховання доньки.
У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала, надала згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав.
Верховний суд у постанові від 18.03.2021 року по справі №911/3142/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17.03.2015 року по справі №498/157/15-ц шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано, дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю, відновлено ОСОБА_7 дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Заочним рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16.12.2016 року по справі №498/1365/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 11.11.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Згама З.О. від 14.03.2017 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №498/1365/16-ц від 10.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.11.2022 року, становила 147 054,98 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції Горділовського М.М. від 03.11.2022 року.

ОСОБА_1 отримує допомогу на 1 дитину як одинока матір та перебуває на обліку УСЗН Роздільнянського РДА, що підтверджується довідками УСЗН Роздільнянського РДА.

ОСОБА_1 проживає разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №773 від 28.07.2023 року.

Відповідно до акту №20 обстеження умов проживання за адресою проживання родини ОСОБА_1 , встановлено, що умови проживання задовільні, в будинку є всі необхідні меблі та побутова техніка, продуктами харчування забезпечені, у дітей є все необхідне для виховання та розвитку.

ОСОБА_9 навчається у Цебриківському ліцеї з 2020 року. Зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою, працелюбною ученицею, відповідально ставиться до навчальної діяльності, не пропускає заняття без поважних причин, навчається в повну міру своїх сил, володіє учбовим матеріалом на високому та достатньому рівні. Мама приділяє належну увагу вихованню доньки, що підтверджується характеристикою навчального закладу.

Відповідно до довідки закладу загальної середньої освіти смт. Цебрикове Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №43 від 24.08.2023 року, за період навчання ОСОБА_3 у навчальному закладі, мати дитини - ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки, відвідує батьківські збори, завжди реагує на звернення вчителів, забезпечує доньку всім необхідним.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_10 від 21.08.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбуває на обліку у педіатра, за станом здоров`я - здорова. Дитина зростає і розвивається в гарних умовах, мати турботлива, сумлінно ставиться до виховання дитини, має комплайн зв`язок з лікарем, завжди вчасно проходить обов`язковий медичний огляд проводить імунопрофілактику планову. На прийом до лікаря завжди приходить мати, спілкуватися з батьком дитини не доводилося.

Служба у справах дітей Цебриківської селищної ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №52 від 20.06.2024 року.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону).

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст.ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року в справі №753/2025/19).

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні.

11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Наявний в матеріалах справи висновок Служби у справах дітей Цебриківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, не забезпечує належні умови проживання дитини, не проявляє належної любові та турботи, не створює умов для отримання нею освіти, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, проживає окремо, має заборгованість зі сплати аліментів, тобто матеріально не утримує.

Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини.

ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишив їх без батьківської уваги та турботи,що є підставою для позбавлення йогобатьківських прав.

Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , піклування про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя. Будь-які об`єктивні причини ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків по вихованню, утриманню дитини відсутні.

В свою чергу, відповідач у судове засідання не з`явився та не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачем докази та позовні вимоги взагалі.

Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок Служби у справах дітей Цебриківської селищної ради, досліджені судом докази, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і таке рішення буде відповідати інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 272, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Цебриківська селищна рада Роздільнянського району Одеської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Л. Пасечник