"25" лютого 2026 р. Справа № 363/529/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Вишгородського районний суд Київської області в складі головуючого-судді Чіркова Г.Є., при секретарі Лещенко І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», боржник ОСОБА_1 , стягувач АТ КБ «ПриватБанк», заінтересована особа - Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дублікату виконавчого листа в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник заявника звернувся до суду із заявою про заміну первісного стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з переходом до ТОВ «Капіталресурс» прав кредитора, відповідно до договору факторингу №8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року. Крім того просив видати дублікати виконавчого листа №363/2865/20 щодо стягнення з відповідачки заборгованості, посилаючись на втрату оригіналу первісним стягувачем.

Представник заявника в заяві письмово просив про розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники процесу, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули, що не є перешкодою для розгляду вказаної заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 травня 2013 року в розмірі 66 394 грн. 78 коп., а також судовий збір в розмірі 2 270 грн., а всього 68 664 грн. 78 коп.

30 вересня 2021 року на підставі вказаного рішення за заявою представника позивача Вишгородським районним судом Київської області направлено позивачу виконавчий лист №363/529/21.

01 листопада 2021 року на підставі вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 67315635, яке здійснюється на даний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Так, суду заявником долучено фрагмент договору факторингу №8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Капіталресурс», відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» відступає належні йому права грошової вимоги до позичальників, зазначених у Реєстрі боргових зобов`язань, а ТОВ «Капіталресурс» здійснює фінансування шляхом купівлі у нього прав вимоги та сплачує АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти (купівельну ціну) у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Як слідує із Договору факторингу № 8-22-08/2025, моментом (днем) переходу до фактора прав вимоги (у відповідній частині) є день підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі відповідного реєстру боргових зобов`язань (за формою, що наведена у Додатку №2 до цього договору), що відповідає частині основних договорів за відповідним етапом відступлення прав вимоги, як зазначено у попередньому абзаці цього Договору, який підписується сторонами на паперових носіях і в електронному вигляді шляхом підписання кваліфікованими електронними підписами уповноважених представників сторін.

Разом з тим, заявником акту приймання-передачі відповідного реєстру боргових зобов`язань (за формою, що наведена у Додатку №2 до цього договору), який є невід`ємною частиною Договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року, суду не подано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вказаний договір факторингу долучено не в повному обсязі, із 16 сторінок якого додано лише 4 (зокрема: 1, 2, 9 та 10), що позбавляє суд можливості дослідити його зміст, перевірити його дійсність та відповідність вимогам законодавства та вказує на недопустимість цього доказу.

За вказаних обставин, суд доходить висновку про недоведеність переходу права вимоги за кредитним договором №б/н від 07 травня 2013 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 до ТОВ «Капіталресурс» згідно договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).

З огляду на викладене вище, підстав для заміни стягувача у цій справі не встановлено.

Отже, в задоволенні заяви слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного і керуючись ст. 260, 442 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя