Дата документу 03.03.2026 Справа № 333/4734/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4734/25 Головуючий у І інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/419/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2020 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 104/8179829-CK, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі строком користування до 04.06.2025.

Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 104/8179829-CK слід розуміти як Кредитний договір № 104/8179829-CK від 05.06.2020.

Умовами Кредитного договору визначено, ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «Таскомбанк», Позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку. Згідно умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування Відповідач просив відкрити поточний рахунок у національній валюті.

ОСОБА_1 з 05.06.2020 є власником поточного рахунку у гривні, який відкритий до Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №104/8179829-CK від 05.06.2020.

Відповідно до умов Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, Позичальник акцептує Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщеній на сайті Банку за адресою https://tascombank.ua) і беззастережно приєднується до умов останнього. Позичальник згоден, що дана Заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами Договору. Відповідно до умов Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, Позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у Мобільному додатку, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Додатком 1 до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк» визначені правила надання послуг фізичним особам за поточним рахунком та рахунком за операціями, здійсненими з використанням електронних платіжних засобів (платіжних карток).

Відповідно п. 1.1. Додатку № 1 Правила надання послуг фізичним особам з відкриття, обслуговування та використання поточних рахунків (в тому числі мультивалютних поточних рахунків), в тому числі операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів (платіжних карток), визначено, що Даний Додаток є невід`ємною частиною Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк», та регламентує правила відкриття, обслуговування та закриття поточних рахунків, мультивалютних поточних рахунків, в тому числі операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів (платіжних карток), Клієнта в Банку, загальні правила оформлення та обслуговування та користування ЕПЗ (платіжних карток) (надалі по тексту цього Додатка «Правила»).

Згідно з п. 2.1. Додатку №1, Банк надає послуги Клієнту щодо відкриття ПР/ПР (в тому числі мультивалютних ПР) з використанням ПК, оформляє Картку та ПІН до неї, а також забезпечує здійснення розрахунків за Операціями в межах встановленого ліміту Кредитної лінії/Витратного ліміту, в тому числі Кредитної лінії на умовах відповідного Сервісу з розстрочки платежів, у порядку, передбаченому чинним законодавством України, цими Правилами, Заявою-Договором та Тарифами Банку. А Клієнт зберігає свої гроші на ПР/ПР з ПК та/або мультивалютному ПР з ПК, розпоряджається ним у відповідності із законодавством України та зобов`язується сплачувати Банку плату за банківські послуги в строки та в розмірах, що передбачені Тарифами. Відповідно до п. 2.2. Додатку №1, Банк відкриває Клієнту ПР/ПР з використанням ПК в національній валюті України або в іноземній валюті та/або мультивалютний ПР з ПК на строк та умовах, визначених Заявою-Договором за Продуктом Банку та цими Правилами.

Відповідно до п. 3.1.1. Додатку №1, Клієнти зобов`язуються при здійсненні Операцій по ПР/ПР з використанням ПК виконувати умови цих Правил, Заяви-Договору та Тарифів Банку з обслуговування Карток, а також вимоги чинного законодавства України. Відповідно до п. 3.1.25. Додатку №1, не пізніше останнього дня строку дії кредитної лінії в повному обсязі повернути Банку отримані кредитні кошти та погасити в повному обсязі заборгованість за кредитом перед Банком. Відповідно до п. 3.1.26. . Додатку №1, Клієнти зобов`язуються своєчасно сплачувати проценти та інші платежі за користування кредитом в розмірі та в строки, передбачені цим Договором, а також суми передбаченої цим Договором комісій та неустойки.

Банк виконав свої обов`язки за Кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти відповідачу у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою.

У подальшому відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору повною мірою, перестав сплачувати заборгованість за кредитом та процентами.

Як наслідок, станом на 15.04.2025, заборгованість за кредитним договором № 104/8179829-CK від 05.06.2020, складає 66595,10 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 29082,60 грн; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 37512,50 грн.

Крім того, 16.10.2020 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір № 8612463_RESTRUCT про надання кредиту, за умовами якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 43640,41 гривень строком користування до 16.10.2025

Відповідно до п. 1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору Позичальник просив надати кредит в рамках кредитного продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п. п. 1.1.1. загальна сума кредиту: 43640,41 грн; п. п. 1.1.2; строк кредиту: 60 місяців; п. п. 1.1.4. проценти за користування кредитом: 0,001 % річних; п. п. 1.1.5; комісія за обслуговування кредиту: 2,90 % щомісячно.

За умовами Кредитного договору Банк на умовах цієї Заяви-договору зобов`язується надати Позичальнику кредит «Врегулювання кредитної заборгованості», а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі на умовах, встановлених цією Заявою-договором.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язувався повернути кредит щомісячно згідно графіку платежів згідно Додатку № 1 до цієї заяви договору.

Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі

У подальшому відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії.

Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни.

Як наслідок, станом на 13.05.2025, заборгованість за Заявою-договором № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020 складає 77233,64 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 32938,44 грн; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 0,25 грн; заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) - 44 294,95 грн

Посилаючись на означені обставини, АТ «Таскомбанк» просило судстягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість у розмірі 143828,74 грн, з яких:

- заборгованість за кредитним договором № 104/8179829-CK від 05.06.2020 в розмірі 66595,10 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 29082,60 грн, заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 37512,50 грн,

- заборгованість за Заявою-договором № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020 в розмірі 77233,64 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 32938,44 грн, заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 0,25 грн, заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) - 44 294,95 грн.

Також просили стягнути судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість:

- за кредитним договором № 104/8179829-CK від 05.06.2020 в розмірі 29082,60 грн;

- за Заявою-договором № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020 в розмірі 12689,57 грн,

що у загальному розмірі складає 41772 ,17 грн та судовий збір в розмірі 703,54 грн.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, АТ «Таксомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви, товариство зазначає, що суд першої інстанції однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу наявних у справі письмових доказів, не здійснив належної перевірки належності цих доказів, у зв`язку з чим безпідставно відмовив банку в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

На думку скаржника, в момент укладення кредитних договорів, між банком і позичальником було досягнуто домовленості щодо заяви-договору про відкриття клієнту банківського рахунку, його обслуговування, тарифів та комісій банку в цілому, а також щодо всіх пунктів, якими передбачені умови виконання договору, споживач повідомлений про умови банківського обслуговування.

Підписанням Заяв-договорів, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування». Щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена Кредитними договорами, підписані сторонами. При цьому, позичальник був ознайомлений з усіма умовами Кредитних договорів та погодився з ними.

У своєму відзиві ОСОБА_1 особі представника адвоката Бубнова Д.Ю. заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без мін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що оскільки АТ «Таксомбанк» оскаржує рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 року тільки в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний суд не переглядає зазначене рішення в частині, що стосується задоволення позову.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 103-106). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем на підтвердження правомірності нарахування відсотків за користування кредитом, Публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» разом з додатками не підписані відповідачем, ОСОБА_1 , а надана Заява-договір №104/8179829-СК про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами; у кредитному договорі № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020 відсутні такі істотні умови договору про споживчий кредит як перелік, обсяг та вартість супровідних послуг, за надання яких нараховується комісія, сторонами не узгоджені, тому не створює для відповідача обов`язку сплати таких платежів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 05.06.2020 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» про комплексне банківське обслуговування № 104/8179829-CK , за умовами якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 43831гривень строком користування до 04.06.2025.

Умовами Кредитного договору визначено, що ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «ТАСКОМБАНК», Позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.

За умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування Відповідач просив відкрити поточний рахунок у національній валюті.

ОСОБА_1 з 05.06.2020 є власником поточного рахунку у гривні, який відкритий до Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №104/8179829-CK від 05.06.2020.

Згідно з наданим Банком Розрахунком заборгованості за кредитним договором №104/8179829-CK від 05.06.2020, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15.04.2025 складає 66595,10 грн, в т.ч.: заборгованість за тітом кредиту (в т.ч. прострочена) - 29082,60 грн, заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 37512,50 грн.

Крім того, 16.10.2020 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір № 8612463_RESTRUCT про надання кредиту, за умовами якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 43640,41 гривень строком користування до 16.10.2025.

Відповідно до п. 1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору Позичальник просив надати кредит в межах кредитного продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п. п. 1.1.1. Загальна сума кредиту: 43640,41 грн; п. п. 1.1.2. Строк кредиту: 60 місяців; п. п. 1.1.4. Проценти за користування кредитом: 0,001 % річних; п. п. 1.1.5. Комісія за обслуговування кредиту: 2,90 % щомісячно.

За Кредитним договором, Банк на умовах цієї Заяви-договору зобов`язується надати Позичальнику кредит «Врегулювання кредитної заборгованості», а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі на умовах, встановлених цією Заявою-договором.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 13.05.2025, заборгованість за Заявою - договором № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020, складає 77233,64 грн, в т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 32938,44 грн, заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 0,25 грн, заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) - 44294,95 грн.

Судом також встановлено, що у кредитному договорі № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020 відсутні такі істотні умови договору про споживчий кредит як перелік, обсяг та вартість супровідних послуг, за надання яких нараховується комісія, сторонами не узгоджені, а, отже, складові розрахунку орієнтовної реальної річної процентної ставки є невизначеними.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «ТАСКОМБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, у якому сторонами погоджується розмірі кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Так, за матеріалами справи, 05.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ТАСКОМБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №104/8179829-СК, за умовами якої ОСОБА_1 підтвердив, що акцептує Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ТАСКОМБАНК» в повному обсязі.

Згідно з Заявою-договором №104/8179829-СК, на ім`я ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок у гривнях та оформлено платіжну картку № НОМЕР_1 «Велика п`ятірка», з кредитним лімітом у сумі 43831 грн.

05.06.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка», в якому зазначені такі умови кредитування: Розділ 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача»: сума/ ліміт кредиту від 0 до 100 000 грн. (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит). Строк кредитування - 12 місяців, з автоматичною пролонгацією. Мета отримання кредиту споживчі цілі. Розділ 4 «Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача»: пільгова процентна ставка, відсотків річних 0,00001 %, базова процентна ставка, відсотків річних - 43,2 %. Таким чином, паспортом передбачено застосування двох процентних ставок: пільгової процентної ставки 0,00001 % річних, і ставки, що застосовується при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду - 43,2 % річних. При цьому тривалість пільгового періоду в Заяві-договорі від 05.06.2020 №104/8179829-СК та в паспорті споживчого кредиту не визначена.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріали справи не містять Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК», підписаної сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився із нею, підписуючи заяву-договір №104/8179829-СК від 05.06.2020 та паспорт споживчого кредиту розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №104/8179829-СК, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 цього Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вищевикладене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «ТАСКОМБАНК» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у № 204/224/21 викладено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до пункту 1.5 заяви-договору № 8612463_RESTRUCT від 16.10.2020 позичальнику було встановлено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,5 % щомісячно. Однак, договір не містить конкретних послуг, які надаються банком позичальнику за вказану плату. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена також у пункті 7 графіку щомісячних платежів (а.с. 14, зворот).

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку послуг з обслуговування кредиту, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Тобто, в чому саме полягає комісія за обслуговування кредитної заборгованості, за які саме банківські послуги призначена та принципу її нарахування кредитний договір не містить.

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення

пункту 1.5 та графіку платежів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Доводи апеляційної скарги вищенаведеного не спростовують, вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак банк не надав суду узгодженого з відповідачем, переліку послуг, за які йому встановлена комісія за обслуговування.

Твердження позивача про те, що детальний розпис супутніх послуг, що сплачуються позичальником, міститься у Графіку є необґрунтованим, та спростовується матеріалами справи, оскільки суд досліджував Графік платежів, що містить тільки зазначення суми комісії без розшифрування послуг, які надаються. Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНКУ» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підписаної сторонами, на яку посилається відповідач, матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу АТ «Таксомбанк» слід залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 рокув оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін.

В іншій частині рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2025 рокуне оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: