ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/1336/13-ц
Провадження № 2/483/155/2026
У Х В А Л А

02 березня 2026 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Шилінскас О.В.,

прокурора Тищенко О.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Русецького О.І.,

представника третьої особи Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Тіщенко Г.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції з використанням сторонами власних технічних засобів цивільну справу за позовом Очаківського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратуридо Миколаївської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області, Одеське міжрегіональне управління міністерства юстиції України, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Південний лісовий офіс", про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення землі, -

В С Т А Н О В И В :

09 грудня 2025 року з Верховного суду до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла вказана цивільна справа.

Предметом позову у справі є: визнання незаконним та скасування розпорядження Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 08 квітня 2011 року № 109 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, не наданих у власність або користування в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області» в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0820, площею 1 га, вартістю 32 200 грн для ведення особистого селянського господарства та передачі її у власність ОСОБА_1 ; визнання недійсним та скасування виданого відділом Держкомзему в Очаківському районі Миколаївської області державного акту від 07 жовтня 2011 року серії ЯК № 255369, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00469, на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1 га, експертна грошова оцінка якої становить 32 200 грн, в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області; зобов`язання Очаківського міськрайонного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку та повернення її у власність держави в особі Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області; зобов`язання Управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області внести до державного земельного кадастру інформацію про власника земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0820, що розташована в межах Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, - Очаківську районну державну адміністрацію Миколаївської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Очаківської районної державної адміністрації від 08 квітня 2011 року № 109 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України, зокрема ОСОБА_1 - земельної ділянки площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, не наданих у власність або користування в межах території Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. 07 жовтня 2011 року на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 255769. Водночас, під час проведення прокуратурою перевірки дотримання вимог Очаківською районною державною адміністрацією земельного і природоохоронного законодавства України щодо розпорядження землями у межах Солончаківської сільської ради Очаківського району Миколаївської області було встановлено, що надана у власність відповідачу земельна ділянка площею 1 га, кадастровий номер :01:000:0820, знаходиться на відстані 1999,30 м від урізу води, тобто в межах нормативно визначеної двокілометрової прибережної захисної смуги Дніпровсько-Бузького лиману Чорного моря, а відтак не могла бути передана у власність фізичній особі. Крім того, спірна земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка передана в постійне користування Державному підприємству «Очаківське лісомисливське господарство» для ведення лісового господарства, а отже відноситься до лісового фонду.

Ухвалою Великої палати Верховного суду від 12 жовтня 2025 року рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому у пункті 105 зазначеної постанови вказано, що під час нового розгляду справи суд першої інстанції має врахувати висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні від 09 травня 2025 року у справі «Кулик проти України», зокрема щодо законності та пропорційності втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном і співвідношення між таким втручанням і суспільними інтересами.

21 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від прокурора надійшло клопотання про призначення у справі земельної-технічної експертизи для вирішення питань: чи накладається земельна ділянка площею 1 га з кадастровим номером :01:000:0820 на законодавчо визначену межу прибережної захисної смуги Дніпровсько-Бузького лиману? Яка площа накладення, координати поворотних точок меж накладення та дані про прив`язку цих координат до пунктів державної геодезичної мережі?

Своє клопотання прокурор обґрунтувала тим, що у зв`язку з більш ніж дванадцятирічним розглядом даної цивільної справи відбулися істотні зміни в законодавстві та судовій практиці, що стосуються способів захисту прав власників майна, у тому числі земельних ділянок.

Так, 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі Закон № 4292-ІХ), яким статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від наявності у такого органу відповідних повноважень, вчинялися дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або користування, та/або розпоряджання таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Отже, Закон № 4292-ІХ безальтернативно визначив належний спосіб судового захисту у таких правовідносинах, яким є витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статей 387388 ЦК України. Оскільки у даній справі спірна земельна ділянка перейшла у власність суб`єкта права приватної власності ОСОБА_1 на підставі розпорядження Очаківської районної державної адміністрації, то єдиним ефективним способом захисту порушених інтересів держави є витребування спірного майна з незаконного володіння.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (пункти 121123, 127) дійшла висновку, що у разі часткового накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи, на землі, обмежені в обороті, належним способом захисту є витребування лише тієї частини земельної ділянки, яка накладається на такі землі. Витребування всієї земельної ділянки у такому випадку є неналежним способом захисту.

Оскільки спірна земельна ділянка частково розташована в межах законодавчо визначеної прибережної захисної смуги Дніпровсько-Бузького лиману та витребування всієї земельної ділянки є неможливим, ефективним способом захисту порушених інтересів держави є витребування у ОСОБА_1 частини земельної ділянки в межах такого накладення, ідентифікованої координатами поворотних точок та даними про їх прив`язку до пунктів державної геодезичної мережі. Встановлення зазначених координат та відповідних геодезичних даних потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких з`ясування відповідних обставин у справі є неможливим, у зв`язку із чим і заявлено клопотання.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, просила призначити у справі судову земельно-технічну експертизу.

Відповідач та його представник проти задоволення клопотання заперечували.

Представник третьої особи віднесла вирішення вказаного процесуального питання на розсуд суду.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Одним з основних доводів прокурора щодо необхідності призначення експертизи є те, що справа перебувала у провадженні судів різних інстанції більш ніж 12 років та після її направлення на новий розгляд до суду першої інстанції відбулись істотні зміни у законодавстві.

Однак суд відхиляє зазначений аргумент з огляду на таке.

Ухвалою Великої палати Верховного суду від 12 жовтня 2025 року у вказаній справі скасовано рішення попередніх інстанцій, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд звертає увагу, що новий розгляд не може надавати сторонам можливість перебудувати твердження про обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення. Для позивача ця можливість обмежена безпосередньо нормою процесуального закону про незмінність підстави позову, для відповідача це обмеження виводиться з тієї ж норми в силу дії принципу змагальності, яким забезпечується однакове ставлення до сторін як необхідна умова процесуальної справедливості.

Також суд зазначає, що характерною особливістю обмеженого нового розгляду є те, що він здійснюється з тієї стадії, на якій мало місце порушення, яке стало підставою скасування, тобто продовженням розгляду справи. При цьому під час такого перегляду сторони не можуть змінювати обсяг та підстави своїх вимог і заперечень, або подавати нові докази.

Беручи до уваги наведене, а також те, що дана справа неодноразово була предметом розгляду судів різних інстанцій, у зв`язку з чим сторони повною мірою реалізували надані їм процесуальні права щодо подання заяв по суті спору, а всі наявні у них докази були подані у строки, визначені процесуальним законом, суд зазначає таке.

Підставою для перегляду судових рішень у цій справі стало рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кулик проти України», а Велика Палата Верховного Суду, передаючи справу на новий судовий розгляд, чітко визначила межі такого розгляду, які не передбачають повторного збирання доказів або встановлення нових фактичних обставин справи.

Разом із тим прокурором не наведено та належним чином не обґрунтовано наявності виключних обставин, які б об`єктивно унеможливлювали подання відповідних доказів під час попереднього розгляду справи або свідчили про необхідність встановлення нових обставин, що мають істотне значення для її вирішення.

За таких умов призначення експертизи порушило би принцип рівності сторін та справедливості провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення у даній справі судової експертизи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 103, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора про призначення у справі судової земельної технічної експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: