ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/590/25 Номер провадження 22-ц/814/1104/26Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Чемерис А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року (повний текст рішення складено 02 жовтня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» та Головного управління ДПС у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Другої Переяславської державної нотаріальної контори про скасування арешту з нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 . звернуkfся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» та Головного управління ДПС у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Другої Переяславської державної нотаріальної контори про скасування арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вона є спадкоємцем за законом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Після смерті останнього відкрилася спадщина на його спадкове майно, яке він успадкував за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого рідного брата ОСОБА_3 , який у свою чергу, разом із ОСОБА_4 , прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 їхньої матері ОСОБА_5 , яка у свою чергу, разом із ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , їхнього чоловіка та батька ОСОБА_6 , але юридично не оформили спадкові права. Позивач вказує, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , проте оформити свої спадкові права на вказане майно не має можливості, оскільки на спадкове майно накладено арешт.

Просила зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою Хорольського районнного відділу державної виконавчої служби Північно-східного Міжркегіонального управління Міністерства юстиції (м. суми) від 27.09.2020, яке належало на праві приватної власності померлому ОСОБА_1 , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером обтяження: 35727746, дата та час державної реєстрації 28.02.2020 15:52:47.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» та Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу ДПС України за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Другої Переяславської державної нотаріальної контори про скасування арешту з нерухомого майна, задоволено повністю.

Знято арешт з нерухомого майна, накладеного постановою Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.09.2020 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51392078 від 28.02.2020 р. 15:53:36, яке належало на праві приватної власності померлому ОСОБА_1 , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером обтяження: 35727746, дата та час державної реєстрації: 28.02.2020 року 15:52:47.

З цим рішенням не погодилося Головне управління ДПС у Полтавській області та оскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. Вважає, що не є належним відповідачем по справ, оскільки арешт накладався державним виконавцем. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги наявність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті податків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та скаржника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до другої Переяславської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 по спадковій справі №215/2022, який у свою чергу прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого рідного брата ОСОБА_3 , який у свою чергу, разом із ОСОБА_4 , прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 їхньої матері ОСОБА_5 , яка у свою чергу, разом із ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , їхнього чоловіка та батька ОСОБА_6 , але юридично не оформили спадкові права.

Факт смерті ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.03.2021, а факт смерті ОСОБА_2 чоловіка позивача підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.08.2022.

Однак, державним нотаріусом Другої Переяславської Державної нотаріальної контори Костенко С.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 по спадковій справі №215/2022 у зв`язку з наявністю арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 .

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №396990027, сформованої 28.09.2024 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , арешт на спадкове майно, що належало за життя на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 накладено в межах виконавчого провадження №60599256 постановою старшого державного виконавця Хорольського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сальнік О.В. від 27.02.2020 (обтяження №35727746) на все нерухоме майно.

Під час перевірки наявності та статусу зазначених виконавчих проваджень через Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження №60599256 закінчено.

У зв`язку із цим на адресу Хорольського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено адвокатські запити від 04.11.2024 за вих. №120-24 щодо зняття арештів з нерухомого майна, що перебувало за життя у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , які були накладені ВДВС Хорольського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження №60599256 (обтяження 35727746).

З листа Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції №24.15-9/28784 від 12.11.2024 року на адвокатський запит щодо зняття накладеного арешту з всього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження №60599256 слідує, що відповідно до даних Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у ВДВС Хорольського РУЮ перебувало зведене виконавче провадження №541905073, до складу якого також входило й виконавче провадження №60599256.

Так, до складу зведеного виконавчого провадження №541905073 входили:

ВП №59648430 з виконання вимоги №Ф-57У, виданої ГУ ДФС у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки в сумі 24537,09 грн., штрафу в су 629,40 грн. та пені в сумі 1989,25 грн., а всього 24155,74 грн.

ВП №60599256 з виконання судового наказу №548/1738/19, виданий 05.11.2019 Хорольським районним судом Полтавської області про стягнення ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» заборгованості за споживчу електричну енергію (за період з листопада 2016 по червень 2017 року) в сумі 2082,76 грн, трьох процентів річних в сумі 132,28 грн., інфляційних нарахувань в сумі 508,63 грн. та судового збору в сумі 192,10 грн. Всього 2915,77 грн.

ВП №61977165 з виконання вимоги №Ф-57У, виданої 07.02.2020 ГУ ДФС у Полтавській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 недоїмки в сумі 8187,87 грн, штрафу в сумі 734,95 грн. та пені в сумі 21727,17 грн. Всього 30649,99 грн.

27.02.2020 у межах зведеного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та зареєстровано обтяження на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1

27.03.2021 виконавчі провадження, в тому числі й виконавче провадження №60599256 на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника були закінчені.

Однак, арешт з майна ОСОБА_1 знято не було, оскільки ним як боржником не сплачені борги, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, що передбачено ч. 1 ст. 40 Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження було завершено у зв`язку зі смертю боржника та у подальшому знищене.

Згідно частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 592/18654/23 Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 , як власниця спадкового майна, має право володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном. При цьому, вона не є стороною виконавчого провадження у виконавчому провадженні №60599256. Тобто арешт накладений на майно особи, яка не є боржником у справі.

Тоді як, стаття 1 Першого протоколу покладає на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

За вказаних обставин, враховуючи, що виконавче провадження вже завершено та знищено, відповідна постанова сторонами виконавчого провадження не оскаржувалася та є чинною, тоді як ОСОБА_1 не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, а накладений арешт перешкоджає її правам на вільне володіння, розпорядження та користування майном, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Надаючи оцінку доводам наведеним в апеляційній скарзі щодо неналежності відповідача колегія суддів звертає увагу на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Як вбачаються з листа Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції №24.15-9/28784 від 12.11.2024 року до складу зведеного виконавчого провадження №541905073 входило, в тому числі і ВП №59648430 з виконання вимоги №Ф-57У, виданої ГУ ДФС у Полтавській області про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки в сумі 24537,09 грн., штрафу в су 629,40 грн. та пені в сумі 1989,25 грн. Всього 24155,74 грн.

Відповідно до статті 41.1.1 Податкового кодексу (далі - ПК) України контролюючими органами, зокрема, є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

ГУ ДПСУ у Полтавській області є контролюючим органом, що забезпечує сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом, здійснює погашення податкового боргу, стягнення недоїмки із сплати єдиного внеску та інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно зі статтею 41.4 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Тобто в справах про стягнення недоїмки із сплати єдиного внеску та інших платежів податкові органи є органами стягнення, як і державні виконавці в межах своїх повноважень.

Відповідно, спір про зняття арешту, накладеного на майно в межах виконавчого провадження про стягнення недоїмки із сплати Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування безпосередньо стосується прав та обов`язків податкового органу, тому ГУ ДПСУ у Полтавській області є належним співвідповідачем у справі.

Наведені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 травня 2025 року у справі № 524/6581/23.

Безпідставними є також доводи наведені в апеляційній скарзі щодо неприйняття до уваги судом першої інстанції факту наявності у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті податків, оскільки виконавче провадження в якому було накладено арешт є завершеним і знищеним.

При цьому, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 у разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про оскарження постанови про завершення виконавчого провадження, а отже дана постанова є чинною та повинна бути врахована при вирішенні даної справи.

Тоді як, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук