Справа № 161/4113/26
Провадження № 2/161/3476/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.,

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

23.02.2026 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:4604, загальною площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 та третім особам розпоряджатись (зокрема, але не виключно передавати в безоплатне користування, найм (оренду), вселяти чи дозволяти проживання, вселення іншим особам, вчиняти дії щодо декларування/реєстрації місця проживання) вказаним житловим будинком та земельною ділянкою.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що титульним власником житлового будинку та земельної ділянки є відповідач. Він заперечує її право спільної сумісної власності на це нерухоме майно, має реальну можливість у будь-який момент відчужити його. Також відповідач самовільно зняв позивача із зареєстрованого місця її проживання у вказаному будинку, почав привласнювати спільно набуту техніку, обмежив доступ позивача до будинку, вселив без її згоди своїх батьків, та вчиняє інші неправомірні дії щодо нерухомого майна. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити реальне виконання рішення суду.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним з видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього та у нього та інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Суд встановив такі обставини.

Відповідач ОСОБА_2 є титульним власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 146 кв.м., та земельної ділянки, на якій він (будинок) розміщений (інформаційні довідки від 06.01.2026 та від 02.02.2026, а.с. 22, 27).

З 07.09.2018 відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2024 у справі №161/7053/24, а.с. 21).

Між сторонами виник реальний спір щодо правового режиму нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки).

Врахувавши характер спору, суд погоджується з аргументами позивача про наявність ризику відчуження відповідачем спірного нерухомого майна. Це може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки вона буде змушена докладати для цього додаткових зусиль (звертатися до суду з новим позовом до нових власників тощо).

Отже, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Суд вважає, що такі заходи забезпечення позову (накладення арешту) є співмірними та адекватними по відношенню до заявлених позовних вимог, а між інтересами позивача та відповідача дотримана розумна пропорційність.

Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки нерухоме майно, на яке накладений арешт, залишається в його володінні та користуванні.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Вжиття заходів забезпечення позову, про які просив позивач у заяві, жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та забезпечення балансу інтересів учасників спірних правовідносин.

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися житловим будинком та земельною ділянкою, включає і обмеження на розпорядження, відчуження та вчинення будь-яких інших дій щодо житлового будинку та земельної ділянки. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.07.2024 у справі №567/459/23.

За таких обставин, враховуючи предмет спору у цій справі, не є необхідним і співмірним вживати додаткових заходів забезпечення позову, про які просив позивач.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Отже, заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву адвоката Моргун Ірини Анатоліївни про забезпечення позову, подану в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 146 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 228);

- земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер: :04:001:4604, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 228).

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити Відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Винниченка, 27-А, м. Луцьк) для забезпечення її виконання та вжиття заходів, передбачених нею.

Про результати виконання ухвали повідомити Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Стягувач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст ухвали суду складено - 24.02.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін