Єдиний унікальний номер 266/2911/15-ц
Номер провадження 4-с/205/4/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г. В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу адвоката Неткала Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2026 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшла зазначена скарга адвоката Неткала О.О. в інтересах ОСОБА_1 , в якій останній просив суд визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Приморського ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МУ МЮ, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні ВП №49977929; а також зобов`язати посадових осіб Приморського ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МУ МЮ зняти арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , який накладений в рамках виконавчого провадження ВП №49977929, номер запису про обтяження 16373289, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2016.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що з 28.01.2016 на виконанні у Приморського ВДВС знаходилось виконавче провадження №49977929 з примусового виконання виконавчого листа №266/2911/15ц від 30.12.2015, виданого Приморським районним судом м. Маріуполь про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 22 428,74 грн. 22 вересня 2016 року вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Як вбачається з даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта наявний арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна та заборони його відчуження №49977929 від 16.02.2016, винесеної Приморським ВДВС, номер запису про обтяження 16373289. Згідно з отриманою інформацією від Приморського ВДВС на адвокатський запит, станом на 07.01.2026 року в розпорядженні Приморського ВДВС у м. Маріуполі відсутнє виконавче провадження №49977929 з примусового виконання виконавчого листа №266/2911/15ц від 30.12.2015, виданого Приморським районним судом м. Маріуполь у зв`язку зі знищенням архівних виконавчих проваджень в установленому законом порядку відповідно до вимог п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» внаслідок закінчення трирічного строку їх зберігання. Разом з тим, Приморським ВДВС у м. Маріуполі зазначено, що повторно на виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі виконавчий документ не надходив. Зазначене виконавче провадження знищене після закінчення терміну зберігання. Накладений арешт на майно боржника - є чинним. 05 січня 2026 року на адресу Приморського ВДВС у м. Маріуполі направлено заяву №05/26 про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні ВП №49977929. 07 січня 2026 на електронну адресу представника боржника - адвоката Неткала О. О. надійшла відповідь від Приморського ВДВС, де у знятті арешту заявнику було відмовлено та повідомлено, що зняти арешт у позасудовому порядку не вбачається за можливе, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження закінчено і знищено. Разом з тим зазначено що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувану. Зважаючи на те, що виконавчий документ у рамках виконавчих проваджень №49977929 повернуто стягувачу, відсутні підстави для скасування арешту, накладеного у цьому виконавчому провадженні на майно боржника відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». З даним твердженням Приморського ВДВС у м. Маріуполі представник скаржника не погоджується та зазначає, що закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Останній раз виконавчий лист повернуто стягувачу 22 вересня 2016 року у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІУ), виконавчі провадження знищені, кредитор упродовж майже десяти років жодних вимог (претензій) до боржника не пред`являв, будь-яких дій з примусового виконання рішення суду не вчиняв. Наведені обставини дають підстави зробити висновок, що подальше накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном та обмежує її права позбавляючи можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даною скаргою.

Ухвалою судді від 14 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Неткала О.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року задоволено клопотання представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Неткала О. О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, а також постановлено судове засідання, призначене на 10 год. 30 хв. 11 лютого 2026 року, та подальший розгляд вищевказаної справи проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів адвоката Неткала О. О.

Адвокат Неткало О. О. в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі скаржника, в якій також зазначив, що на задоволенні скарги наполягають повністю. (а.с. 53-54)

Заінтересована особа - Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в судове засідання явку свого представника не забезпечили, однак суду надано клопотання про розгляд справи без участі заінтересованої особи, в якій також зазначено клопотання про ухвалення рішення на розсуд суду. (а.с. 37)

Представник заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи. Зокрема, 10.02.2026 до суду надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк», який діє на підставі довіреності - Сурела А. В., в якій останній зазначив, що вважає, що державний виконавець діяв у рамках чинного законодавства та керувався ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стаття 47 вказаного закону при поверненні виконавчого документу стягувачу не передбачає зняття арешту з майна боржника (а.с. 49-50).

Дослідивши матеріали справи, встановивши зміст спірних правовідносин, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч. 1 ст. 2 Закону № 606-XIV від 21.04.1999)

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016).

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 28.01.2016 року постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Гусєвим Д. В. на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження №49977929 з виконання виконавчого листа №266/2911/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя 30.12.2015, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 22 428,74 грн (а.с. 15).

Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Гусєвим Д. В. від 16.02.2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми стягнення 22 428,74 грн, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу. (а.с. 16)

Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Гусєвим Д. В. від 22.09.2016 року виконавчий документ, а саме виконавчий лист №266/2911/15-ц, виданий Приморським районним судом м. Маріуполя 30.12.2015, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 22 428,74 грн., повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заходами примусового виконання виконавчого документа ліквідне майно, на яке можливо звернути стягнення, належне боржнику у межах суми боргу за адресою вказаною у виконавчому документі не виявлено (а.с. 17).

Згідно з інформаційною довідкою «Опендатабот» №611-7 від 17.12.2025 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови ВП №49977929 від 16.02.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження 16373289 (а.с. 18-19).

Листом Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Міністерства юстиції України №22.18/9-127 від 07.01.2026 адвоката Неткала О. О. повідомлено про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №49977929 з примусового виконання виконавчого листа №266/2911/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя 30.12.2015. Рішення не виконувалось, у зв`язку з чим 16.02.2016, з метою примусового виконання рішення, державним виконавцем винесено постанову про арешт боржника, реєстраційний номер обтяження 16373289. 22.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Положеннями вказаного закону визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника та повернення виконавчого документу не є підставою для зняття арешту. Станом на 07.01.2026 у відділі відсутні відомості про сплату заборгованості за виконавчим провадженням, у зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників. Виконавчий лист №266/2911/15-ц від 30.12.2015 повторно до відділу не надходив. (а.с. 14)

Так, порядок здійснення виконавчого провадження визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

У даному випадку, оцінюючи правомірність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, а також його бездіяльності, яка на думку скаржника виразилась у незнятті арешту, застосуванню підлягають норми Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції станом на час здійснення виконавчих дій, в тому числі і винесення постанови про повернення виконавчого документа (22.09.2016 року), так і норми Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 в частині бездіяльності щодо не зняття арешту.

За змістом ст. 1 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

Статтею 1 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 визначено поняття виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні (станом на 22.09.2016) визначено частинами 3-5 ст. 60 Закону, а саме з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 59 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, зокрема ч. 4 ст. 59 Закону визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, як Законом № 606-XIV від 21.04.1999 так і Законом № 1404-VIII від 02.06.2016 визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За змістом ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 повернення виконавчого документа стягувачу, в тому числі з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Положеннями статті 49 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 передбачено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутня така підстава для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, положеннями ст. 39 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 також передбачено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутня така підстава для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документу стягувачу на підставі у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З огляду на зазначені положення закону, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо вжитими державним виконавцем заходами не можливо встановити належне боржнику майно, на яке можливо звернути стягнення, не означає закінчення виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу, а повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження.

Аналогічні правові висновки викладено і у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №740/3240/18 та від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17.

Так, у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі №634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Судом встановлено, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №.09.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, але законодавством не передбачено право чи обов`язок державного або приватного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який, в свою чергу, має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є саме заявник у цій справі.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» зазначене виконавче провадження не є закінченим. При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду.

Також суд звертає увагу на те, що добровільне виконання боржником рішення суду, що є його обов`язком, згідно з вимогами статті 129 Конституції України, є підставою для зняття арешту з майна відповідно до закону.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема у постановах Верховного Суду неведених вище, а також у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2023 року № 754/19209/21.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що, державний виконавець дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій по відкритому виконавчому провадженню щодо ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для задоволення скарги останньої.

При цьому, виконавчий лист повернуто стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищено, отже державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії при відсутності виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене, судом не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, оскільки судом не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено існування підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у незакінченому провадженні.

Стосовно посилань скаржника на те, що після повернення виконавчого документа стягувачу 22.09.2016, АТ КБ «ПриватБанк» повторно не звертав виконавчий лист до виконання, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання стягувачем самої постанови про повернення виконавчого документу та безпосередньо оригіналу виконавчого документу. Отже, з урахуванням тривалої дії на території України карантину та військового стану та зупиненням у зв`язку з цим перебігу процесуальних строків, суд позбавлений можливості констатувати факт пропущення стягувачем передбаченого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. При цьому, стягувач не позбавлений можливості звернення до суду із відповідними заявами про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документи до виконання, видачі дублікату виконавчого листа, тощо.

Таким чином, беручи до уваги наведені в ухвалі правові позиції Верховного Суду, а також враховуючи те, що повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, а відтак, скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги адвоката Неткала Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.В. Дорошенко

.