Справа № 350/1783/25
Номер провадження 2/350/198/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно,-

установив:

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 2/5 квартири АДРЕСА_1 .

В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що її мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх смерті відкрилася спадщина на спадкове майно: на 2/5 частки картири № 3 літ. А, площею 22,0 кв. м. (загальна площа всієї квартири 55,0 кв. м.) в буд. АДРЕСА_2 . Спадкові частки по 1/5 частині квартири належали їм на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі рішення Рожнятівської селищної Ради народних депутатів Івано-Франківської області № 31 від 25.05.1994 року. Вона бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за законом звернулася в нотаріальну контору, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки існують розбіжності, а саме, у свідоцтві про смерть записано ОСОБА_2 ; свідоцтві про її народження мати записана ОСОБА_2 , в свідоцтві про одруження ОСОБА_4 ; свідоцтво про право власності на житло видано на ім`я ОСОБА_2 . При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів.

Сторони у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, представник відповідача позов визнала у повному об`ємі, а позивачка позов підтримала.

За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п.1 ст.6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 були подружжям, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є їхньою дочкою.

Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло, виданим 17.06.1994 Рожнятівським управлінням житлово-комунального господарства, яким посвідчується, що квартир, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності гр. ОСОБА_3 та членам його сім`ї дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_6 , внучка ОСОБА_7 в рівних долях. Свідоцтво видано згідно рішення Рожнятівської селищної Ради народних депутатів № 31 від 25.05.94.

Копією Будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_4 , заведеною в 1994 році Рожнятівською селищною Радою народних депутатів Рожнятівського району Івано-Франківської області, підтверджено, що в даній квартирі прописані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.02.1994, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24.02.1995.

Згідно листа №08-2776/7 від 12.11.2025 Державного архіву Вінницької області, в якому вказано, що книг актових записів про народження громадян по с. Подорожня Хмільницького району Вінницької області за 1941 рік в архіві на зберіганні немає і тому неможливо видати довідку про народження ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, як діючого Цивільного кодексу України, так і норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті матері позивачки ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Постановою нотаріуса від 03.10.2025 за №647/02-14 (а.с.29) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено, у зв`язку з розбіжністю в документах, що підтверджують родинний зв`язок.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом належать діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд зазначає, що встановлені у справі розбіжності у написанні по батькові спадкодавця ОСОБА_10 мають технічний характер, зумовлені особливостями ведення актових записів у різні періоди та не спростовують тотожності особи спадкодавця, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Вказані розбіжності унеможливлюють оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що свідчить про необхідність судового захисту порушеного права позивачки.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_2 була власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . Після її смерті, її чоловік ОСОБА_3 фактично успадкував її частку та став власником 2/5 частин спірної квартири. Позивачка, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після його смерті, інші спадкоємці відсутні, а тому за позивачкою слід визнати право на спадщину.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 2/5 квартири АДРЕСА_5 .

На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.02.2026.

Суддя: