Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/55/26
Єдиний унікальний №733/2143/25
23 січня 2026 року м. Ічня
Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі головуючого судді Овчарика В.М.,
за участю секретаря Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Сакун Інни Анатоліївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічнянське», про виділ часток земельних ділянок в натурі,
Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 29); ухвалою суду від 19 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 41).
Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, при цьому від останньої надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності ат позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідачки не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Представник ТОВ «Ічнянське» також у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відзиву на позов відповідачем не подано.
Пояснень щодо позову третьою особою не надано.
За таких обставин, враховуючи, що заяв про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та відзиву на позов від неї не надійшло, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, оскільки всі учасники справи не з`явились 19 січня 2026 року у судове засідання, яким завершується розгляд справи, датою ухвалення судом рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Також відповідно до вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом, спадкоємцем іншої частини земельних ділянок у розмірі 1/2 частини є відповідачка ОСОБА_2 .
Право власності на належні позивачці частки земельних ділянок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав (а.с. 14, 16, 18).
У матеріалах справи наявні схеми поділу спірних земельних ділянок, виготовлені ФОП ОСОБА_5 (Державне агенство земельних ресурсів України), а саме: згідно схем поділу вказаних земельних ділянок наявна технічна можливість їх поділу з виділенням співвласникам часток в натурі та запропоновано варіант поділу земельних ділянок. Заперечень проти такого поділу від співвласників земельних ділянок не надійшло (а.с. 9-на звороті-10).
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 364,367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 87 Земельного Кодексу право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.
Слід звернути увагу, що право спільної власності на земельну ділянку передбачає не поділ земельної ділянки на частки, а частку у праві на земельну ділянку, тобто земельна ділянка залишається єдиним об`єктом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.
Для реалізації прав суб`єктів спільної часткової власності на отримання у власність (користування) частки в праві на земельну ділянку, така земельна ділянка має набути ознак права власності ( користування).
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією, із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
З аналізу положень ст. 79-1 Земельного кодексу України вбачається, що формування земельної ділянки здійснюється саме за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ч. 4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.
Серед видів технічної документації із землеустрою відповідно до пункту «й» ст. 25 Закону України «Про землеустрій» зазначена технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Склад технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок визначений ст. 56 Закону України «Про землеустрій».
Відповідно до вимог пункту «є» ст. 56 Закону України « Про землеустрій» та п. 12 ст. 186 Земельного кодексу технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок повинна бути погоджена із землекористувачем.
Поділ земельної ділянки призведе до скасування її державної реєстрації, як об`єкта цивільних прав, формування нових земельних ділянок та внесення інформації про них до Державного земельного кадастру.
У свою чергу, Земельним кодексом України та Законом № 3613-VI чітко визначені випадки, при яких можлива державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі (внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру) за технічною документацією, із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме:
- відповідно до розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, де зазначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
- відповідно до пунктів 2, 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр",де зазначено,що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.
Таким чином, державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі (внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру) за технічною документацією, із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) можлива лише за умови підтвердження права власності на вказану ділянку, у випадках передбачених Розділом X Перехідних положень Земельного кодексу України та Розділом VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр".
Виходячи із зазначеного вище, суд вважає, що виділення частки позивачки з спільної часткової власності повинна відбуватись з дотриманням норм законодавства, що регулюють порядок поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У силу статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За замовленням позивачки було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо поділу даних земельних ділянок, де на схемах їх поділу зображено можливий варіант поділу земельних ділянок між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Тобто, належна позивачці 1/2 частина земельних ділянок, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, є відокремленою, визначено межі з сусідніми земельними ділянками і може бути виділено в натурі.
На даний час між сторонами не досягнуто домовленості про поділ земельних ділянок та існує спір з приводу виділення їх в натурі з припиненням режиму спільної часткової власності.
Спільну часткову власність між позивачем та відповідачем припинити.
За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 11, 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позов адвоката Сакун Інни Анатоліївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічнянське», про виділ часток земельних ділянок в натурі задовольнити повністю.
Копію заочного рішення направити відповідачці в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте Ічнянським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 23 січня 2026 року.
Головуючий суддя В. М. Овчарик