УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року

м. Київ

справа №711/4046/25

провадження № 61-1680ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 226 933 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 -адвоката Архипенка О. А., про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2026 року апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та Черкаської обласної прокуратури на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2025 року задоволено частково. Апеляційні скарги представника Державної казначейської служби України - Яроша Сергія Васильовича, Черкаської обласної прокуратури та представника ОСОБА_1 - адвоката Архипенка О. А., на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 20 листопада 2025 року в оскаржуваній частині змінено, зменшено розмір коштів, що мають бути стягнуті з держави на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, визначено їх у сумі 1 178 400 грн та викладено його резолютивну частину у такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 178 400 грн (один мільйон сто сімдесят вісім тисяч чотириста гривень)». В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2025 року залишено без змін.

Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року змінено, викладено його резолютивну частину у такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 8 000 грн (вісім тисяч гривень)». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції у частині зміни додаткового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, які підлягають стягненню на користь позивача, проте стягнення таких судових витрат має бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Апеляційний суд посилався на відповідну правову позицію Верховного Суду.

10 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» Державна казначейська служба України подала касаційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2026 року

в частині зміни додаткового рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Архипенка О. А., про ухвалення додаткового судового рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які поніс ОСОБА_1 , відсутні, так як не доведено належними та допустимими доказами їх розмір. Розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути обґрунтованим та відповідати критерію розумної необхідності.

Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу)) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робатами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Архипенко О. А., надав суду: ордер серії СА № 1112811 від 15 лютого 2025 року про надання правничої допомоги адвокатом Архипенком О. А., виданий адвокатським бюро «Архипенка», договір № 12/08-2024 про надання правничої (правової) допомоги від 12 серпня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Архипенка».

Відповідно до пункту 1.1 договору клієнт доручає, а виконавець, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу (правову) допомогу, визначену у пункті 12 цього договору.

У пункті 1.2. договору, зазначено, що правова (правнича) допомога включає стягнення у судовому порядку моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності за частиною другою статті 28, частиною другою статті 366 та частиною п`ятою статті 191 КК України (кримінальна справа , № 1/81/11).

З акта приймання-передачі послуг від 13 листопада 2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 серпня 2024 року № 12/08-2024 вбачається, що адвокатським бюро «Архипенка» на виконання договору надання правничої (правової) допомоги з питань відшкодування у судовому порядку моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності за частиною другою статті 28, частиною другою статті 366 та частиною п`ятою статті 191 КК України (кримінальна справа , №1/81/11), виконано:

- зустріч з клієнтом, вивчення правової проблеми та матеріалів справи: 3 год., вартість 7 200 грн;

- вивчення судової практики: 2 год, вартість 4 800 грн;

- підготовка позову та направлення позову, вивчення відзивів на позовну заяву:

8 год, вартість 19 200 грн;

- судове засідання 05 червня 2025 року, вартість 4 000 грн;

- судове засідання 30 червня 2025 року, вартість 4 000 грн;

- судове засідання 23 липня 2025 року, вартість 4 000 грн;

- судове засідання 25 вересня 2025 року, вартість 8 000 грн;

- судове засідання 23 жовтня 2025 року, вартість 8 000 грн;

- судове засідання 10 листопада 2025 року, вартість 8 000 грн.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове судове рішення, яке змінено судом апеляційної інстанції у частині визначення суб`єкта стягнення витрат, на підставі належним чином оцінених доказів, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, часткове задоволення позовних вимог позивача, урахувавши заперечення представників відповідачів, дійшов правильного висновку про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , у розмірі 8 000 грн.

Верховний Суд зазначає, що визначений судом розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги.

Доводи касаційної скарги про те, що належними та допустимими доказами не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеним та зводяться до власного тлумачення Державною казначейською службою України норм права, і суди надали цим доводам належну правову оцінку, з якою Верховний Суд погоджується.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, є безпідставними, оскільки суди надали оцінку доказам, наданим на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, і застосували критерії розумності та реальності адвокатських витрат. Відтак, відсутні підстави вважати, що оскаржувані судові рішення суперечать зазначеним правовим позиціям Верховного Суду.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, врахувавши такі висновки.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, частинами першою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник