Справа № 420/3044/25
Провадження № 6/522/193/26
УХВАЛА

25 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, боржник ОСОБА_1 , стягувач Головне управління державної податкової служби в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2026 до Приморського районного суду м. Одеси звернувся Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, боржник ОСОБА_1 , стягувач Головне управління державної податкової служби в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи.

Подання державного виконавця обґрунтовано посиланнями на те, що на виконанні у Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у головного державного виконавця Білаш Є.Г. знаходиться виконавче провадження № 79426832 з виконання виконавчого листа № 420/3044/25, виданого 13.05.2025 Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму заборгованості по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 437 179,11 грн на бюджетний рахунок № UA015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/ Одеська міська ТГ/11010500, по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 36 417,42 грн. на бюджетний рахунок № UA0015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/Одеська міська ТГ/11011001.

Виконавче провадження № 79426832 було відкрито 24.10.2025 шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонами виконавчого провадження.

Державний виконавець посилається на те, що у добровільному порядку вимоги виконавчого документу боржником не виконано, рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходи щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Ухвалою суду від 23.02.2026 подання було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.02.2026.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали подання, виходить з наступного.

За розглядом подання судом встановлено, що на примусовому виконані у Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у головного державного виконавця Білаш Є.Г., перебуває виконавче провадження № 79426832 щодо примусового виконання виконавчого листа № 420/3044/25, виданого 13.05.2025 Одеським окружним адміністративним судом, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми заборгованості по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 437 179,11 грн на бюджетний рахунок № UA015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/ Одеська міська ТГ/11010500, по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 36 417,42 грн на бюджетний рахунок № UA0015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/Одеська міська ТГ/11011001.

24.10.2025 головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Є.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79426832.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Того ж дня, 24.10.2025 головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білаш Є.Г. було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Доказів надіслання боржнику зазначених постанов до матеріалів подання не долучено, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що останні були отримані ОСОБА_1 .

Виконавцем надано відповідь Державного агентства водних ресурсів України № 361/10/11-26 від 23.01.2026, якою Державне агентство повідомило, що не володіє інформацією про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за ОСОБА_1 ; відповідь Державного космічного агентства України № 539-3.1 від 26.01.2026, згідно якої у боржника відсутні зареєстровані унікальні об`єкти космічної діяльності; відповідь Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, відповідно до якої згідно з даними уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньобудівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та іншімеханізми станом на дату надання відповіді за ОСОБА_1 не зареєстровані, згідно з даними Єдиного державного реєстру тварин, майно (тварини) за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України № 3857-ХІІ від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Зокрема, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього з неповажних причин.

Сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості, не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Крім того, згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2411857 від 03.03.2026 ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, у боржника наявне нерухоме майно за рахунок якого, у разі відсутності у нього коштів, може бути виконано рішення суду.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань покладається, в даному випаду, на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов`язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

Згідно п. 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що запобігання та недопущення в`їзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України покладено на Державну прикордонну службу України.

Пункт 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24 березня 2008 року № 261/2008, щодо врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року № 25-32/463№ 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, однак в матеріалах відсутні докази на підтвердження вчинення боржником саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем, у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду.

За розглядом подання судом встановлено, що до теперішнього часу рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2025, на виконання якого 13.05.2025 було видано виконавчий лист відносно боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , є невиконаним. Вимоги державного виконавця боржником не виконуються, проте в матеріалах відсутні докази свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

За таких обставин, подання державного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку ОСОБА_1 та доказів на підтвердження цих фактів.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду за кордон, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, у задоволенні подання Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у головного державного виконавця Білаш Є.Г про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 353, 354, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, боржник ОСОБА_1 , стягувач Головне управління державної податкової служби в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 03.03.2026.

Суддя І.А. Павлик