УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 175/17043/24

провадження № 61-16413ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 у цю квартиру та зобов?язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

2. Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області

від 27 травня 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

3. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року - без змін.

4. 25 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2026 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року - залишено без руху та надано строк для виконання вимог ухвали.

6. 13 лютого 2026 року заявник отримав поштове вручення із копією ухвали Верховного Суду від 09 січня 2026 року.

7. 23 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків.

8. Тож, недоліки, визначені ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2026 року, усунуто.

9. Водночас, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню, з огляду на таке.

10. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

11. Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

12. Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

13. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

14. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

15. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

16. Крім того аналіз положень статті 389 ЦПК України свідчить, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

17. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої

статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти в яких викладено підстави для скасування судового рішення.

18. Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник має конкретизувати, які саме випадки передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої

статті 411 ЦПК України наявні, на його думку, для скасування судових рішень та обґрунтувати свої доводи.

19. Особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом (частиною другою статті 389 ЦПК України).

20. Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу).

21. Вказана норма права визначає обов`язкову умову для застосування підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а саме - зазначення хоча б однієї з підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

22. Касаційна скарга не містить посилань на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та їх нормативно-правове обґрунтування, а отже заявник не виконав у повному обсязі вимоги процесуального закону, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, визначену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України та пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

23. Також ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, відповідно до якого підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

24. Так, заявник зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи.

25. Такі посилання є формальними та зводяться фактично до висловлення незгоди заявника з відмовою у зупиненні провадження, що не може бути оцінене як таке, що відповідає підставі скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, визначеній пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

26. Клопотання про зупинення провадження у справі не є клопотанням про витребування, дослідження або огляд доказів або іншим клопотанням учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

27. Оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог

ЦПК України щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень,

тому на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню.

28. Суд звертає увагу, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення ЄСПЛ в справах «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain»

від 19 грудня 1997 року).

29. Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

30. Враховуючи, що у касаційній скарзі не викладені передбачені чинним

ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

31. Касаційний суд звертає увагу, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша

статті 44 ЦПК України).

32. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої

статті 44 ЦПК України).

Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, які подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак