Єдиний унікальний № 371/1504/25
Номер провадження № 2/371/456/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області

в складі:

головуючої судді Геліч Т.В.,

за участю

секретаря судового засідання Семерей Л.М., Синявської О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Сацика Р.В.

відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Сацика Р.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просить:

встановити факт спільного проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю тіткою ОСОБА_5 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 .

визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що ОСОБА_6 , 1889 року народження та ОСОБА_7 , 1901 року народження, перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 не була одружена та дітей не мала. ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 . Після реєстрації, шлюбу взяла прізвище ОСОБА_10 .

У ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилися - ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивачки, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2024 року, та ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_3 .

З 1990 року громадянка ОСОБА_5 потребувала стороннього догляду, у зв`язку із хворобою, який здійснювався її племінницею - ОСОБА_4 , яка переїхала до місця проживання тітки та фактично взяла на себе обов`язки по догляду за нею. Проживали останні за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично з моменту переїзду ОСОБА_4 постійно проживала разом, із ОСОБА_5 , здійснювала необхідний догляд, допомагала у веденні домашнього господарства та забезпечувала умови для належного проживання останньої.

19.01.1989 року ОСОБА_5 було складено заповіт, яким все належне майно вона заповіла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

ОСОБА_4 , яка проживала разом зі своєю тіткою ОСОБА_5 , після її смерті не зверталася до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини, так як вважала себе такою, що прийняла її автоматично, проживаючи разом з спадкодавицею, та будучи обізнаною про наявність з заповіту.

ОСОБА_4 до смерті проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак процес спадкування так і не завершила.

ОСОБА_4 за життя уклала шлюб з ОСОБА_12 та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_13 . Від шлюбу народилося дві доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У подальшому ОСОБА_4 повернула своє дівоче прізвище.

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Гапоненко Т. В. із заявою про прийняття спадщини.

06.08.2025 року приватним нотаріусом Гапоненко Т.В. надано роз`яснення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 необхідно звернутись до відповідного суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання на момент смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Позивачка позбавлена можливості оформити спадщину, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю ОСОБА_4 , оскільки відсутній оригінал документа, який посвідчує її право власності на вказаний будинок, а отже, унеможливлює отриманя у приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, тому звернулась до суду із даним позовом.

Процесуальні дії у справі, позиція учасників судового процесу.

Згідно з ухвалою суду від 28.10.2025 позовна заява була прийнята до провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали суду від 06.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник позивача, адвокат Сацик Р.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечили щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, ОСОБА_6 , 1889 року народження та ОСОБА_7 , 1901 року народження, перебували у зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 19.09.1959). У останніх народилося двоє дітей: ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження втрачене) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження від 22.12.1976 серії НОМЕР_2 ). ОСОБА_5 не була одружена та не мала дітей.

ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 . Після реєстрації, шлюбу взяла прізвище ОСОБА_10 (свідоцтво про одруження втрачене).

У ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька, ОСОБА_4 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), яка є матір`ю позивачки, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2024 року, та ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син, ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ).

Судом також встановлено, що з 1990 року ОСОБА_5 потребувала стороннього догляду, у зв?язку із хворобою, який здійснювався її племінницею - ОСОБА_4 . Остання переїхала до місця проживання тітки та фактично взяла на себе обов`язки по догляду за нею. Проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично з моменту переїзду ОСОБА_4 постійно проживала разом, із ОСОБА_5 , здійснювала необхідний догляд, допомагала у веденні домашнього господарства та забезпечувала умови для належного проживання останньої.

19.01.1989 року ОСОБА_5 було складено заповіт, яким все належне спадкодавиці майно вона заповіла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, про що Піївською сільською радою Миронівського району Київської області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_4 , враховуючи, що проживала разом зі своєю тіткою ОСОБА_5 , після її смерті не зверталася до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини, вважала себе такою, що прийняла спадщину, з урахуванням складеного заповіту.

ОСОБА_4 до смерті проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте процес спадкування так і не завершила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (м. Київ), видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 .

ОСОБА_4 при житті було укладено шлюб з ОСОБА_12 , у зв?язку з чим нею було змінено прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_13 .

У шлюбі народилося дві доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (копії свідоцтва про народження від 28.05.1975 серії НОМЕР_7 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 ). У подальшому ОСОБА_4 повернула своє дівоче прізвище. У зв`язку, з тим, що ОСОБА_4 на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом з нею, ОСОБА_4 вважала, що є такою, що прийняла спадщину.

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Гапоненко Тетяни Василівни із заявою про прийняття спадщини. 06.08.2025 року приватним нотаріусом Гапоненко Т.В. надано роз`яснення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 необхідно звернутись до відповідного суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання на момент смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно довідки №14-07-02-04/69 від 24.06.2025 року, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської територіальної громади, згідно записів погосподарського обліку, власником вищевказаного житлового будинку з 1991 року у погосподарському обліку зазначена ОСОБА_5 . Таким чином, єдиним спадкоємцем будинку АДРЕСА_1 , є позивачка. Під час підготовки роз`яснення приватним нотаріусом було отримано архівну довідку від КП Київської обласної ради «КО БТІ», з якої вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

На замовлення позивача 12.06.2025 року було виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлені судом фактичні обставини, зокрема і факт спільного проживання ОСОБА_4 разом зі своєю тіткою ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, враховуючи вказану норму права, підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину являється єдина адреса реєстрації місця проживання спадкодавця та спадкоємця.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися додо нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до положень статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу. спадщини входять усі права тата обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не, припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У положеннях пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано роз`яснення з приводу того, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними Документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.21 і 3.22 пункту 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, та як вже зазначалось вище, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Мотиви суду та висновки.

Щодо встановлення факту спільного проживання.

Як було зазначено ОСОБА_4 постійно проживала разом із ОСОБА_5 , здійснювала необхідний побутовий догляд, допомагала у веденні домашнього господарства та забезпечувала умови для належного проживання останньої.

19.01.1989 року ОСОБА_5 складено заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, про що Піївською сільською радою Миронівського р-н. Київської області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (м. Київ), видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 .

ОСОБА_4 за життя уклала шлюб з ОСОБА_12 та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_13 . Від шлюбу народилося дві доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (копії свідоцтв про народження та свідоцтв про шлюб додається). Після чого ОСОБА_4 повернула своє дівоче прізвище.

Факт спільного проживання ОСОБА_4 та на момент смерті ОСОБА_5 підтвердили у судовому засіданні також відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання та реєстрації спадкодавця не може бути обгрунтованою та належною обставиною для відмови у встановленні факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому заявлений юридичний факт необхідно вважати встановленим.

Щодо визнання права власності у порядку спадкування.

Як встановлено судом, приватний нотаріус роз`яснив позивачу, що відмовить у видачі свідоцтва про право власності, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Першими власниками будинку АДРЕСА_1 , була ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем, що фактично прийняв спадщину, була її племінниця ОСОБА_4 , яка проживала у будинку тітки. Проте, за своє життя ОСОБА_4 не вчинила дії щодо юридичного оформлення права власності на отриманий у спадок будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 було складено заповіт, яким усе належне майно остання заповіла ОСОБА_4 . Єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, була ОСОБА_4 оскільки вона проживала за однією адресою з ОСОБА_5

ОСОБА_1 виявила бажання оформити отриману від матері ОСОБА_4 спадщину, проте, як вже було вказано вище, за роз`ясненням приватного нотаріуса Гапоненко Т.В. через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, нотаріусо позбавлений можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину. Таке право може бути встановлене у судовому порядку.

Відповідно довідки №14-07-02-04/69 від 24.06.2025 року, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської територіальної громади, згідно записів погосподарського обліку, власником вищевказаного житлового будинку з 1991 року у погосподарському обліку зазначена ОСОБА_5 . Таким чином, єдиним спадкоємцем будинку АДРЕСА_1 , є позивачка. Під час підготовки роз`яснення приватним нотаріусом було отримано архівну довідку від КП Київської обласної ради «КО БТІ», з якої вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України).

Положеннями статей 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову, практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови. нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз. 4 п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня, 2013 року за № 24-753/0/4-13, позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».. від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якіщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про, відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що житловий будинок за адресою, АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_5 , а після смерті останньої - ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 є донькою спадкодавця, ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2024 року, , інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі, на спадкове майно не претендує, що підтверджується матеріалами спадкової справи,як і рідний брат спадкодавиці ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановив суд, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_4 , шляхом спільного проживання з померлою на момент відкриття спадщини, інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 немає, як і не прийнята спадщина на це майно іншими спадкоємцями першої та другої черги за законом

Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері. Суд у цій справі встановив факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому вважається, що позивач прийняла спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України.

Таким чином, право на спадщину належить лише позивачу.

Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину в частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою:, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1218ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд переконався, що спадкодавець правомірно набув право власності на спірний житловий будинок.

За приписами постанови Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 № 5-24/26 Про Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах запис у по господарських книгах визнавався в якості актів органів влади, що підтверджував право приватної власності.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку,коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.

В силу частини п`ятої статті 1268 ЦК спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття.

Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.18 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку.

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

Відтак, позов необхідно задовольнити повністю.

Керуючись статтями 79-81,200, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю тіткою ОСОБА_5 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_9 Електронний кабінет - відсутній, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Адвокатського бюро «Романа Сацика» - Сацик Роман Васильович РНОКПП: НОМЕР_10 , електронний кабінет - наявний, адреса: 08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київській Шлях, 796, засіб зв`язку: НОМЕР_11 , 095-520-80-20, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_7

Відповідач: ОСОБА_3 , СHПКРР: НОМЕР_12 , електронний кабінет - відсутній, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , засіб зв`язку: НОМЕР_13 , ел. пошта: відсутня.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, електронний кабінет - відсутній, адреса: АДРЕСА_4 , засіб зв`язку: НОМЕР_14 , ел. пошта: невідома.

Повне судове рішення складене 04.03.2026.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ