ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10418/25

Головуючий у першій інстанції - Косенко О. Д.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/126/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просили оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Виблі Чернігівського р-ну, який загинув в районі населеного пункту Вовкове Покровського р-ну Донецької обл. у зв`язку з виконанням бойового завдання, забезпечуючи здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації; датою смерті просили вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначали, що ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 - його сином. 22 квітня 2023 року ОСОБА_3 мобілізовано до лав ЗСУ, він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Вовкове, Покровського р-ну ОСОБА_3 зник безвісти. Згідно з рапортом командира ОСОБА_3 отримав поранення, несумісні з життям, і наявні бойові дії не дозволяють евакуювати тіло.

Заявники указують, що оголошення ОСОБА_3 померлим необхідне для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадкових прав, подальшого отримання соціальних виплат від держави та грошової компенсації.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Оголошено померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виблі, Куликівського р-ну, Чернігівської обл., військовослужбовця ЗСУ (в/ч НОМЕР_1 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Вовкове, Покровського р-ну, Донецької обл. під час захисту Батьківщини, виконуючи бойове завдання та забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення. Датою смерті ОСОБА_3 слід вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі МОУ, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріальних норм, просить його скасувати та постановити нове на користь Міноборони.

Доводи апеляційної скарги зводяться до недотримання судом першої інстанції положень ст. 293, 294 ЦПК України, відповідно до яких для встановлення факту необхідна наявність обов`язкових умов: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

МОУ посилається на те, що критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Таким чином, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження у справі, так і в процесі розгляду справи.

Скаржник зазначає, що оголошення ОСОБА_3 померлим заявникам необхідне для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання одноразової грошової допомоги за загибель військовослужбовця при виконанні завдань по захисту Батьківщини. Зважаючи на приписи ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, ст. 16, 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які мають право на її отримання, зокрема, батькам та дітям загиблої (померлої) особи. Особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. грн. Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців ЗСУ в період дії воєнного стану затверджений наказом МОУ від 25 січня 2023 року № 45.

Отже, задоволення заяви у цій справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_3 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їх право щодо отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право.

МОУ указує, що приписами ч. 2 ст. 46 ЦК України чітко встановлено строк для оголошення особи померлою - після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. Цією ж нормою передбачено право суду скоротити відповідний строк, але початок його перебігу залишається незмінним. Отже, законодавець визначив можливість оголошення фізичної особи померлою через певний строк, який розпочинається з дня завершення воєнних дій на території України. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (зі змінами), станом на дату зникнення безвісти ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) територія, на якій зник безвісти військовослужбовець (в районі населеного пункту Вовкове Покровського р-ну Донецької обл.), була територією, на якій велись активні бойові дії. Станом на дату подачі цієї апеляційної скарги відповідно до Переліку на зазначеній території ведуться бойові дії, і у зв`язку з цим пошукові заходи не завершені. Відтак у цьому випадку необхідний строк для оголошення ОСОБА_3 померлим в контексті ч. 2 ст. 46 ЦК України не розпочинався, а у суду були відсутні підстави для задоволення заяви.

Заявниками та іншими заінтересованими особами - відділом ДРАЦС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та в/ч НОМЕР_1 відзиви на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника заявників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу МОУ належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції виходив з того, що заявники є єдиними спадкоємцями першої черги у разі смерті ОСОБА_3 , а також особами, які мають право на отримання від держави соціальних виплат, пов`язаних із проходженням ним служби в ЗСУ. Між самими заявниками спору не існує, у цій справі вони мають спільний інтерес та усвідомлюють, що будь-які правові наслідки у разі оголошення померлим ОСОБА_3 виникнуть для них обох рівною мірою.

Районний суд зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі оголошення ОСОБА_3 померлим мають право на призначення та отримання грошових виплат. Заявники не заявляють вимог майнового характеру та не обґрунтовують доводи заяви наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення ОСОБА_3 померлим. Міноборони не наводить аргументів на підтвердження того, між ким саме існує спір про право, тоді як для залишення заяви без розгляду існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним. Міноборони не заперечує права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на отримання допомоги та не оспорює їх родинні відносини з ОСОБА_3 , і не вказує, що військового визнано безвісти відсутнім не під час виконання обов`язків військової служби тощо. Отже, оголошення фізичної особи померлою у цьому випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право між заявниками та Міноборони.

Районний суд, вирішуючи питання про оголошення фізичної особи померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України, відхилив посилання Міноборони про те, що на час зникнення безвісти ОСОБА_3 і дотепер с. Вовкове Покровського р-ну Донецької обл. перебуває в зоні активних бойових дій, оскільки у відповідному розділі «Території активних бойових дій» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, у чинній на час зникнення ОСОБА_3 редакції відомості про це були відсутні. Зазначив, що указане село не згадується у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року № 376.

Суд указав, що за позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 грудня 2024 у справі № 755/11021/22, з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. Письмові матеріали справи, у тому числі зафіксовані у них пояснення військовослужбовців, які виконували бойове завдання разом із ОСОБА_3 на час його поранення, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити його ймовірну загибель, а тому зволікання у визнанні військовослужбовця померлим буде невиправданим і не відповідатиме принципам правової визначеності, гуманізму, розумності та добросовісності. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про необхідність розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_3 померлим від дня настання події, яка спричинила його загибель, ураховуючи, що ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є безпосереднім наслідком воєнних дій.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 19, 20).

Заявниця ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , а заявник ОСОБА_1 - його сином, що підтверджується відомостями, зазначеними у свідоцтвах про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 (а.с. 17а) та ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (а.с. 7 зворот).

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 18).

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який 24 грудня 2022 року розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с. 22).

22 квітня 2023 року ОСОБА_3 призвано до ЗСУ (по мобілізації), він проходив військову службу на посаді старшого стрільця-оператора ІНФОРМАЦІЯ_6 в/ч НОМЕР_1 .

14 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою за фактом зникнення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та зник ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі м. Покровськ Донецької обл. Кримінальне провадження № 0000155 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 14 січня 2025 року внесено до ЄРДР (а.с. 10).

27 січня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 на адресу ОСОБА_1 надіслано сповіщення, в якому повідомлялося, що його батько - солдат ОСОБА_3 , призваний 22 квітня 2023 року на військову службу по мобілізації, зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в районі м. Покровськ Донецької обл. (а.с. 8).

Актом службового розслідування від 06 лютого 2025 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 11 год. 05 хв під час виконання бойового завдання поблизу околиць с. Вовкове, Покровського р-ну, Донецької обл., під час штурму ворогом позиції та ворожого мінометного обстрілу позиції «ІНФОРМАЦІЯ_7» військовослужбовець солдат ОСОБА_3 , старший стрілець-оператор ІНФОРМАЦІЯ_6 в/ч НОМЕР_1 , отримав поранення, несумісні з життям. ОСОБА_3 зник безвісти. У зв`язку з веденням активних бойових дій провести огляд місця події не вбачається можливим, а наявна бойова обстановка не дозволяє евакуювати тіло (а.с. 11-15). Запропоновано вважати солдата ОСОБА_3 , зниклим безвісти з ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій рід час захисту батьківщини.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06 лютого 2025 року № 86 завершено службове розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_2 та установлено, що солдат ОСОБА_3 , старший стрілець-оператор ІНФОРМАЦІЯ_6 в/ч НОМЕР_1 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі бойових дій під час виконання бойового завдання (а.с. 11).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 25 лютого 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Виблі Куликівського р-ну Чернігівської обл. зник на території бойових дій (під час воєнних дій); дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин - 20 січня 2025 року (а.с. 9).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 січня 2026 року витребувано у відділу ДРАЦС у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління МЮУ, Національного інформаційного бюро при Міністерстві реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області, відділу обліку та моніторінгу Управління ДМС України у Чернігівській області, Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України відомості щодо ОСОБА_3 (а.с. 132-133).

Відповіддю відділу ДРАЦС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління МЮУ від 16 лютого 2026 засвідчено, що державна реєстрація смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здійснювалася. Перевірку наявності актового запису про державну реєстрацію смерті проведено за період з 01 січня 2025 року по теперішній час за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян України (а.с. 182).

Згідно з повідомленням ДП «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України, що виконує функції Національного інформаційного бюро, від 30 січня 2026 року відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до реєстру НІБ, однак відомості про перебування цієї особи в полоні відсутні. Станом на дату надання відповіді інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_3 до НІБ не надходила (а.с. 153).

Відповідно до повідомлення Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 11 лютого 2026 року відомості з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» щодо громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. З ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 перебуває в розшуку Чернігівським ВП ГУНП в Чернігівській області як безвісно зниклий. На теперішній час місцезнаходження останнього не встановлено (а.с. 177-179).

Згідно з відомостями УДМС України в Чернігівській області від 30 січня 2026 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 167).

Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України 05 лютого 2026 року надав суду інформацію про те, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином ОСОБА_3 ,) ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 05 лютого 2026 року в базі даних не виявлено (а.с. 164).

Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України, зокрема з 24 лютого 2022 року, є загальновідомими, і в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Правовий режим воєнного стану триває з 24 лютого 2022 року і на час вирішення цієї заяви.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ч. 1 ст. 47 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За змістом ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у п. 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, належать, у тому числі, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли).

Особливості нарахування та отримання родичами загиблих військовослужбовців гарантованих державою виплат передбачені постановою КМУ від 28 лютого 2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців ЗСУ в період дії воєнного стану затверджений наказом МОУ від 25 січня 2023 року № 45.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про оголошення ОСОБА_3 померлим.

У справі встановлено, що заявниця ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заявник ОСОБА_1 - його сином. 22 квітня 2023 року ОСОБА_3 мобілізовано до лав ЗСУ, він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Заявники є єдиними спадкоємцями першої черги у разі смерті ОСОБА_3 , а також особами, які мають право на отримання від держави соціальних виплат, пов`язаних із проходженням ОСОБА_3 служби в ЗСУ. Інформації, яка спростовує зазначене, матеріали цивільної справи не містять.

За змістом акта службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11 год. 05 хв під час виконання бойового завдання поблизу с. Вовкове, Покровського р-ну, Донецької обл., в результаті штурмових дій противника, військовослужбовець солдат ОСОБА_3 зник безвісти.

27 січня 2025 року ОСОБА_1 було сповіщено про те, що його батько, ОСОБА_3 зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі м. Покровськ Донецької обл. під час виконання бойового завдання, а згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06 лютого 2025 року ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Законодавцем роз`яснено, що для встановлення юридичного факту, а саме, визнання людини померлою, заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи.

Дійшовши висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та оголошення ОСОБА_3 померлим, районний суд зазначив, що заявники відповідно до положень ст. 306 ЦПК України указали мету, для якої належить оголосити померлим ОСОБА_3 , що автоматично не породжує спір між ними та Міноборони. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявляють вимог майнового характеру та не обґрунтовують свою заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення ОСОБА_3 померлим.

Стверджуючи про існування у цьому випадку спору про право, Міноборони не наводить аргументів щодо того, між ким існує спір про право, зважаючи на те, що для залишення заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним. Колегія суддів зважає на те, що Міноборони не заперечує наявність у заявників права на отримання одноразової грошової компенсації та не оспорює їх родинних відносин із ОСОБА_3 , також не вказує, що військовослужбовця визнано безвісти відсутнім не під час виконання обов`язків військової служби.

Необхідність залучення Міноборони до участі у справі як заінтересованої особи зумовлена тим, що оголошення у судовому порядку військовослужбовця померлим є підставою для виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення виплати членам його сім`ї грошового забезпечення

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 638/4/19 зазначив, що права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Суд першої інстанції вірно указав, що у цій справі заінтересована особа Міноборони не заявила про жодне конкретне порушення чи оспорювання заявниками його прав, а також не вказало на вимоги майнового характеру, які зі свого боку має до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому припущення щодо можливого виникнення у майбутньому гіпотетичного спору, є безпідставними та не можуть ураховуватися судом при оцінці фактичних обставин, предмету та підстав звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд правильно послався на відсутність правових підстав для залишення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки зміст заяви про оголошення фізичної особи померлої не свідчить про наявність спору про право.

Апеляційним судом відхиляються доводи скаржника про відсутність нормативно визначених у ЦК України підстав для оголошення ОСОБА_3 померлим з посиланням на те, що воєнні дії у розумінні ч. 2 ст. 46 ЦК України на території, де зник безвісти батько та син заявників, ще не завершились.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснував, що за змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Верховний Суд зауважив, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики.

Джерелом офіційної інформації про такі території та характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, який був чинним на час ймовірної смерті ОСОБА_3 .

Наведеним Переліком визначено наступні категорії територій: території можливих бойових дій; території активних бойових дій; території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформацій ресурси; тимчасово окуповані рф території України.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу с. Вовкове Покровського р-ну Донецької обл. Село Вовкове відноситься до Покровської міської територіальної громади.

У Переліку с. Вовково Покровського району, поблизу околиць якого згідно з актом службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 отримав поранення, несумісні з життям, як у редакції на час отримання ним поранення (перелік № 309), так і у пізніших редакціях нормативного акту, не значиться.

Відповідно до підрозділу 1.2 Переліку № 309 датою припинення можливих (а не активних) бойових дій на території Покровської територіальної громади Покровського р-ну Донецької обл. зазначено 22 серпня 2024 року.

У розділі 2 «Території активних бойових дій» Покровська територіальна громада Покровського р-ну Донецької обл. не значиться.

Таким чином, твердження Міноборони про те, що на момент безвісного зникнення ОСОБА_3 і дотепер с. Вовкове Покровського р-ну Донецької обл. перебуває в зоні активних бойових дій, є необґрунтованими і такими, що не підтверджені належним чином, оскільки у відповідному розділі «Території активних бойових дій» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (тобто у редакції, чинній на час зникнення ОСОБА_3 ), відомості про с. Вовкове Покровського р-ну Донецької обл. відсутні.

На час розгляду справи у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_3 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо.

Велика Плата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого ч. 2 ст. 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге ч. 2 ст. 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Отже, визначені ст. 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії. Проте, за доводами апеляційної скарги, Міноборони не стверджує, що ОСОБА_3 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною тощо.

Наявні у справі письмові докази, зокрема зафіксовані в акті службового розслідування пояснення військовослужбовців, які виконували бойове завдання разом із ОСОБА_3 на час його поранення, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель ОСОБА_3 , а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції у рішенні, зволікання у визнанні його померлим буде невиправданим і не відповідатиме принципам правової визначеності, гуманізму, розумності та добросовісності. Зважаючи на те, що місце ймовірної загибелі ОСОБА_3 не відносилося до територій активних бойових дій; а подія, за якої безвісно зник ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на час ухвалення рішення минуло більше шести місяців, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість визнання ОСОБА_3 померлим.

Отже, по суті вирішеної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Міноборони не довело, що у суду першої інстанції були відсутні достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_3 з надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим), і що впродовж двох років, зазначених у ч. 1 ст. 46 ЦК України, про нього з`являться додаткові відомості як про живого.

Виходячи з наведеного вище та ураховуючи обставини цієї справи, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 поспішно визнано загиблим у ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2025 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова