Провадження № 2/211/338/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Грубника О.М., за участю секретаря судових засідань Бодрухіної Є.А., розглянувши у судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, про визнання права власності, а саме, просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який має загальну площу 50,9 кв.м., житлову площу 38,0 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вказаний будинок належить їй з 18.03.1998р. на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 . Вказане свідоцтво видане 18.03.1998р. державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори Моложавим В.Г. на підставі спадкової справи №62. Зареєстровано в реєстрі за №504. Також на зворотному боці зазначеного Свідоцтва бюро технічної інвентаризації 01.04.1998р. виконано реєстраційний надпис і записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим №663.

04 січня 2024 року Позивачка звернулася у ЦНАП за послугою про державну реєстрацію права власності, проте, державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийнято рішення №71062398 про зупинення розгляду заяви Позивачки. Також у цьому рішенні було зазначено, що у разі не усунення обставин, що стали підставою для прийняття цього рішення, буде прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій. 20 лютого 2024 року Позивачка отримала Рішення №71683972 державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про відмову у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з поданням документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. У 2023 році під час активних бойових дій у селі, де мешкала позивачка, належний їй будинок було повністю зруйновано. Позивачка не має інших документів, окрім тих, що вже надала для реєстрації права власності. Здійснити такі реєстраційні дії державним реєстратором прав на нерухоме майно не є можливим, тому позивачка вимушена звертатися до суду для вирішення цих питань. Визнання права власності на вказаний будинок необхідне позивачці для отримання компенсації за зруйноване житло, що передбачено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією рф, затвердженого постановою КМУ від 02.09.2020 №767.

Відповідно до ч.13 Порядку, для отримання компенсації необхідно переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису, провести його реєстрацію. Однак, здійснити реєстрацію права власності на будинок, з причин викладених у Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій позивачка здійснити не може.

Ухвалою суду від 10 липня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. При цьому представник позивача подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами.

Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.1998 набула у власність житловий будинок житловою площею 38,0 кв.м. Вказане свідоцтво видане 18.03.1998р. державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори Моложавим В.Г. на підставі спадкової справи №62. Зареєстровано в реєстрі за №504. Також на зворотному боці зазначеного Свідоцтва бюро технічної інвентаризації 01.04.1998р. виконано реєстраційний надпис і записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим №663.

З технічного паспорта на житловий будинок від 13.03.1998р. вбачається, що житловий будинок А-1, складається з 1- кухні площею 12,9 кв.м., 2 - житлової кімнати площею 15,7 кв.м., 3 - житлової кімнати площею 8,9 кв.м., 4 - житлової кімнати площею 13,4 кв.м, І коридору площею 4,5 кв.м., ІІ веранди площею 10,5 кв.м., ІІІ кладової площею 2,8 кв.м., IV приміщення, площею 3,0 кв.м. Загальна площа будинку 50,9 кв.м., житлова 38,0 кв.м.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Коноваленка А.В. із заявою про проведення реєстраційних дій. Рішенням реєстратора №71683972 від 20 лютого 2024 року у проведенні реєстраційних дій їй було відмовлено у зв`язку з поданням документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. На даний час позивач має копію Технічного паспорту на будинок та Свідоцтво про право на спадщину. Позивачка не має інших документів, окрім тих, що вже надала для реєстрації права власності, здійснити такі реєстраційні дії державним реєстратором прав на нерухоме майно не є можливим, тому позивачка вимушена звертатися до суду для вирішення цих питань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Таким чином, виникла ситуація, в якій позивач має право власності на вищевказаний будинок, що підтверджується оригіналами документів на паперових носіях, але не може подати заяву для отримання компенсації за зруйнований будинок через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права.

У постанові від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації»

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), с.Очеретино Очеретинської селищної територіальної громади, віднесено до тимчасово окупованої території України.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами у ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч.1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях335та376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України).

У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачою про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

З приписів ст.392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі N. 6 1622цс15. Тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Отже, у статті 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Позивач у цій позовній заяві про визнання права власності є особою, яка вже є власником майна.

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача.

Вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 10,12,13,81,89,200,206,247,263-265,354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житловий будинок А-1, 1 - кухні площею 12,9 кв.м., 2 - житлової кімнати площею 15,7 кв.м., 3 - житлової кімнати площею 8,9 кв.м., 4 - житлової кімнати площею 13,4 кв.м, І коридору площею 4,5 кв.м., ІІ веранди площею 10,5 кв.м., ІІІ кладової площею 2,8 кв.м., IV приміщення площею 3,0 кв.м. Загальна площа будинку 50,9 кв.м., житлова 38,0 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Грубник