Справа №: 398/859/26
провадження №: 2-н/398/163/26
УХВАЛА

Іменем України

"03" березня 2026 р. м. Олександрія

Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Шинкаренко І.П., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу на загальну суму 7577,81 грн.

Ознайомившись із заявою про видачу судового наказу та доданими до неї матеріалами, суддя дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Із заяви про видачу судового наказу та розрахунку заборгованості вбачається, що послуги з розподілу природного газу надавалися за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 7 ст. 165 ЦПК України).

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, місце реєстрації боржника не відповідає адресі, за якою постачаються відповідні послуги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Зі змісту п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», у разі заявлення вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Тобто, заявник звертаючись до суду з вимогою про стягнення заборгованості в порядку наказного провадження, має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність, обґрунтованість і безспірність розрахунків та заявлених вимог, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутності потреби в їх дослідженні, що відповідає характеру наказного провадження.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог (п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Також як зазначено в абз. 4 п. 5 зазначеної постанови Пленуму до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника. На такі документи поширюються вимоги статей ЦПК щодо належності та допустимості доказів.

Також згідно з положеннями ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Факт укладення договору підтверджується фактичним споживанням природного газу, що підтверджується зміною показників обсягу природного газу на приладі обліку та відображено в реєстрах зняття контрольних показників. Суддя зазначає, що до заяви про видачу судового наказу не додано копії підписаної споживачем заяви-приєднання до договору, копії самого договору, укладеного між заявником та ОСОБА_1 як споживачем послуги з розподілу природного газу. Доказів того, що ОСОБА_1 є власником (співвласником) об`єкту нерухомості, за яким надавалися послуги з розподілу природного газу також суду не надано. Додані до заяви про видачу судового наказу копії реєстрів контролера № 1668 від 21 серпня 2024 року та № 172 від 24 січня 2025 року не можна вважати належними, достовірними та достатніми доказом для задоволення заявлених вимог в порядку наказного провадження. Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 не значиться зареєстрованою за адресою, за якою надавалися послуги з розподілу природного газу, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, у видачі судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 166, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.П. Шинкаренко