У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Ірини Вікторівни, стягувач: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Ірини Вікторівни, стягувач: ОСОБА_2 . В обґрунтування скарги посилається на наступне.

26 вересня 2023 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Коробенко С.В., розглянувши заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

11 лютого 2025 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Іриною Вікторівною, розглянуто заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання та відкрито виконавче провадження АСВП № НОМЕР_5 (ідентифікатор доступу НОМЕР_6) за вказаним судовим наказом.

Згідно із постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 протягом 5 робочих днів з моменту отримання постанови мала б подати декларацію про доходи та майно. Однак, до 17.02.2025 року жодної постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримувала.

17.02.2025 року ОСОБА_1 тимчасово виїхала до Польщі, що позбавило ОСОБА_1 можливості бути обізнаною про відкриття виконавчого провадження, подати декларацію про отримані доходи та майно, звернутися до державного виконавця із заявою для отримання розрахунку заборгованості та сплатити борг.

У зв`язку з тим, що останні 5 років ОСОБА_1 взагалі не спілкується із стягувачем ОСОБА_2 та не підтримує з ним жодних відносин, останній не було відомо про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Судовий наказ приймався судом за відсутності сторін.

17.04.2025 року сину скаржника ОСОБА_3 виповнилося 18 років та, відповідно, закінчився встановлений строк для стягнення аліментів.

22.04.2025 року ОСОБА_1 дізналась про відкриття виконавчого провадження стосовно неї, оскільки її банківський рахунок для соціальних виплат було заблоковано.

23.04.2025 року, під час телефонної розмови з державним виконавцем Осіпчук І.В., ОСОБА_1 отримала ідентифікатор доступу до виконавчого провадження та змогла ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчого провадження.

В подальшому, до Корольовського відділу державної виконавчої служби було направлено адвокатський запит вих. № ОС № 2025/05/01 від 01.05.2025, яким було оскаржено дії державного виконавця, та запропоновано провести перерахунок заборгованості, скасувати протиправні постанови, вилучити інформацію з реєстру боржників.

У відповідь на вказаний адвокатський запит скаржником було отримано лист № 35121/23.12-25/11 від 09.05.2025, яким було повідомлено, що жодні порушення виконавчою службою не визнаються.

Отже, скаржник звернувся з даною скаргою до суду, у якій просить суд:

Зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 керуючись ч. 1 ст. 195 СК України та ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

При здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 врахувати платіжну інструкцію (платіжна інструкція Р24АD8994).

Визнати протиправними та скасувати постанови, винесені в АСВП № НОМЕР_5:

- від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 23 964,91 гривня (UAH);

- від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 40 005,9 гривня (UAH);

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, копію постанови про скасування направити для виконання до Державній прикордонній службі України;

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та внести відповідні відомості до Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю та внести відповідні відомості до Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про скасування надіслати Державному агентству лісових ресурсів України для виконання.

Зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () вилучити інформацію з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 , яка була внесена 22.04.2025 державним виконавцем Осіпчук І.В.

Зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () здійснювати перерахування сплачених аліментів безпосередньої на картковий рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.06.2025 року від стягувача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення у яких останній просив скаргу залишити без задоволення.

09.06.2025 року від державного виконавця надішли заперечення на скаргу, в яких вона зазначила, що проти задоволення заявленої скарги Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі заперечує та вважає дії державного виконавця законними та такими, що в повній мірі відповідають Закону України «Про виконавче провадження», а обставини викладені в скарзі є тільки міркуваннями та домислами, які не находять свого підтвердження. Просить суд відмовити в задоволенні скарги за її безпідставністю.

25.06.2025 року від представника скаржника надійшли додаткові пояснення, у яких представник зазначила, що обґрунтованих заперечень ні скаржником, ні ВДВС не надано, сторона Боржника в повній мірі підтримує всі доводи поданої скарги.

15.07.2025 року від стягувача надійшли додаткові пояснення, у яких він просив скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 03.07.2025 року витребувано копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_5.

22.09.2025 року від держаного виконавця надійшли матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_5.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про час, дату і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Представник скаржника Петруніна подала заяву, у якій просить суд розгляд заяви проводити у її відсутність.

Державний виконавець подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Стягувач просить суд розгляд заяви проводити у його відсутності.

Вивчивши вимоги заяви та матеріали справи, суд вважає, що подана скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження (далі за текстом Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

При цьому слід зазначити, що одними з основних засад цивільного судочинства є принципи змагальності та диспозитивності, які забезпечують реалізацію права кожної особи на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи у суді, що передбачає ст. 2 ЦПК України.

Зміст принципу змагальності судового процесу розкрито у ст.12 ЦПК України, за положеннями якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ст.13 ЦПК України.

З огляду на вищенаведені норми права основною передумовою для реалізації особою права на судовий захист є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу та відповідних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому, звертаючись до суду, заявник зобов`язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 26 вересня 2023 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Коробенко С.В. видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-27).

11 лютого 2025 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Іриною Вікторівною, розглянуто заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання та відкрито виконавче провадження АСВП № НОМЕР_5 (ідентифікатор доступу НОМЕР_6) за вказаним судовим наказом (а.с. 28-29).

Щодо вимоги зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 керуючись ч. 1 ст. 195 СК України та ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 195 ЦПК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що у випадку виникнення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), під час примусового виконання судового рішення державний виконавець обчислює розмір цієї заборгованості в порядку, передбаченому статті 195 СК України.

Зокрема, заборгованість визначається виходячи з заробітку (доходу) платника аліментів, при цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а якщо платник аліментів не працював, то заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до пунктів 5-10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу при усиновленні дитини; допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомогу на дітей одиноким матерям; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 . З 03 березня 2025 року по 02 вересня 2025 року вона перебуває у додатковій відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду. Вказаної обставини учасники справи не заперечують.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 523/7815/18 зроблено висновок, «що відповідно до частини другої статті 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Зазначена норма не ставить визначення заборгованості по аліментам платника аліментів, який не працює, в залежність від причин його не працевлаштування. Тобто ця норма застосовується, як за поважності причин, так і за відсутності останніх, в тому числі незалежно від перебування платника аліментів у декретній відпустці чи на лікарняному».

У силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене,оскільки боржник ОСОБА_1 у період з 03 березня 2025 року по 02 вересня 2025 року не працювала, а стягнення аліментів на грошові виплати по допомозі у зв`язку з вагітністю та пологами, допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не проводяться, тому в цей період заборгованість за аліментами мала бути визначена державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про врахування при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 платіжної інструкції Р24АD8994.

Скаржник в обґрунтування вимог скарги зазначає про те, що нею в добровільному порядку, не будучи обізнаною про існування судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2023, направлялись кошти на утримання дитини, однак вказане зарахування не було враховане державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості.

На підтвердження викладеного, скаржником надано до суду платіжну інструкцію АТ КБ «ПриватБанк» Р24АD8994 від 08.05.2024 року.

При прийнятті рішення суд враховує, що у постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості за аліментами, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Як вказує Верховний Суд в постанові від 13 червня 2024 року у справі № 60/17498/22, з урахуванням обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи й того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. Добровільне перерахування боржником аліментів на особистий рахунок його неповнолітньої дитини вважається таким, що здійснене на виконання судового наказу про стягнення аліментів на її утримання, тому неврахування державним виконавцем сплати таких коштів під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є безпідставним.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що сплата боржником 08.05.2024 року коштів в сумі 1000 грн. на рахунок сина ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією Р24АD8994 від 08.05.2024 року (а.с. 30) має бути врахована державним виконавцем при обрахунку заборгованості. Тому дана вимога скаржника підлягає задоволенню.

Щодо скасування постанов про арешт коштів боржника, суд приходить до наступного висновку.

Головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Іриною Вікторівною, при примусовому виконанні судового наказу № 760/21900/23 від 21.03.2024 року, було винесено постанови:

- від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 23 964,91 гривня (UAH);

- від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 40 005,9 гривня (UAH).

При дослідженні вказаних постанов суд вважає, що такі постанови є протиправними, оскільки при їх винесенні не було здійснено розрахунку заборгованості, такий розрахунок взагалі відсутній в АСВП, а також вказані розрахунки не підтверджується матеріалами виконавчого провадження, які були витребувані судом. Крім того, слід зауважити, що згідно постанов, прийнятих виконавцем в один день, сума заборгованості різниться в два рази, і знов таки, не підтверджується жодним розрахунком.

Також, суд приходить до висновку за необхідно зняти арешт з рахунку боржника НОМЕР_1 , який використовується для отримання соціальних виплат, оскільки, такі вказані соціальні виплати є єдиним джерелом існування боржника, до яких вона має мати доступ.

Конституційний суд України 22.03.2023 року по справі № 3-98/2022(227/22) вказав на наступні основні засади, забезпечення особи правом на соціальну підтримку від держави:

«Згідно з Конституцією України «громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом»; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частини перша, третя статті 46); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48); виключно закони України визначають, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92).

«Принцип соціальної держави (стаття 1 Конституції України) втілено у приписах частини четвертої статті 13 Основного Закону України („держава забезпечує соціальну спрямованість економіки") та в його приписах, що гарантують соціальні права людини, зокрема право на соціальний захист (частина перша статті 46)» [абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 6 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022].

У соціальній державі людська гідність є стрижнем формування державою соціальної політики, яка має здійснюватися задля убезпечення людини від бідності та гарантування їй у зв`язку з цим базового соціального захисту, мінімальним стандартом якого є прожитковий мінімум, що має реально забезпечувати людині достатній і гідний рівень життя.

Конституційний Суд України наголошував, що „обов`язковою складовою людської гідності є доступ людини до мінімальних соціальних благ, здатних забезпечити їй достатній і гідний життєвий рівень.

З огляду на наведене Конституційний Суд України вважає, що відповідно до приписів статей 1, 3, 8, 21, 28, 46, 48, пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України у їх взаємозв`язку соціальна держава відповідальна за захист людської гідності, забезпечення достатнього і гідного рівня життя людини та задля цього зобов`язана створювати належні та дієві національні юридичні механізми реалізації конституційних прав на соціальний захист і достатній життєвий рівень для неї і її сім`ї, зокрема, гарантувати в повному обсязі на законодавчому рівні прожитковий мінімум як мінімальний стандарт базового соціального захисту людини від бідності, який є непорушним і належить до складників сутнісного змісту вказаних конституційних прав у соціальній державі, оскільки спрямований на задоволення ключових потреб людини для гідного і достатнього рівня її життя. Людську гідність буде заперечено, якщо держава не забезпечить людині принаймні мінімальних соціальних вигод.

Згідно з принципом прав людини за приписами статті 3 Конституції України на державу покладено обов`язок забезпечувати захист та здійснення конституційних прав громадянина на соціальний захист, на достатній життєвий рівень для особи і її сім`ї.

За приписами частини третьої статті 46 Конституції України у взаємозв`язку з приписами її статей 1, 3, 8, 21, 28, 46, 48 законодавець має визначати юридичне регулювання так, щоб пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, забезпечували рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, установленого законом. Соціальні виплати для певних категорій осіб, як основне джерело існування, є базовими формами соціального захисту, зокрема вразливої людини, від бідності, тобто гарантованим на конституційному рівні мінімальним соціальним захистом, який держава зобов`язана забезпечувати безумовно.

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що „право громадянина на соціальний захист визначене в Конституції України і включає право на соціальне забезпечення у передбачених частиною першою статті 46 Конституції України випадках».

В рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Хонякіна проти Грузії" від 19 червня 2012 року, зазначено, що право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод і зменшення розміру, або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Конституційний Суд України в рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2015 року зазначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно Довідки від 22.04.2025 19:51 № ISN1KMQ47UVEUT4E, виданої керівником дирекції оперативного обслуговування та адміністративної підтримки ГО АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22.12.2004, станом на 22.04.2025 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує соціальні виплати.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, враховуючи факт відсутності розрахунку заборгованості до кожної постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, значної різниці в сумах у постановах, що датовані однією датою, та арешту рахунку який використовується для отримання соціальних витрат, суд вважає такі постанови протиправними та такими, що мають бути скасовані, а саме постанова від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 23 964,91 гривень (UAH) та постанова від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 40 005,9 гривень (UAH).

Враховуючи зазначене арешт рахунку на який надходять соціальні виплати, що є єдиним джерелом існування для особи є протиправним та таким, що не відповідає Конституційним засадам, а отже дану вимогу слід задовольнити.

Щодо скасування інших постанов виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.

Крім постанов про арешт коштів боржника державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Іриною Вікторівною, при примусовому виконанні судового наказу № 760/21900/23 від 21.03.2024 року, було винесено наступні постанови:

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України;

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю;

- від 22.04.2025 постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Постанова про відкриття провадження ВСВП НОМЕР_5 датована 11.02.2025 роком. Це є дата пред`явлення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім того, наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 було затверджено інструкцію з примусового виконання рішень (далі - Інструкція), розділом XVI якої визначено особливості виконання рішень про стягнення аліментів. П.6 вказаного розділу Інструкції, чітко передбачено наступне:

«6. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1 4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.».

Тобто, у вказаному пункті Інструкції об`єднано ст. 11 та 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та зазначено, що для винесення постанов передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, має бути не тільки «сукупний розмір заборгованості вищий суми платежів за чотири місяці», але і такі чотири місяці мають розраховуватись «з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання».

При цьому, державний виконавець не врахував, що з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання 11.02.2025 року і до винесення оскаржуваних постанов від 11.02.2025 року заборгованість боржника не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, оскільки заборгованість по аліментам за вказаний період утворилась за два місяці. Значний розмір заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 760/21900/23 утворився до відкриття виконавчого провадження, а у розумінні положень частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість, що виникла до винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень, не підлягає врахуванню при обчисленні заборгованості зі сплати аліментів для застосування передбачених пунктами 1-4 частини 9 статті 71 вказаного Закону обмежень.

Факт існування у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці, яка була нарахована після пред`явлення виконавчого листа до виконання, не підтверджується наданими матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, у державного виконавця на час винесення оспорюваних постанов були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_1 тимчасових обмежень, передбачених пунктами 1,2,3,4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасування постанов державного виконавця про обмеження боржника у керуванні транспортними засобами, у праві виїзду за межу України та ін., не позбавляє державного виконавця на встановлення такого обмеження повторно, у разі невжиття боржником жодних заходів на погашення заборгованості, якщо така існує.

Разом з тим, суд звертає увагу щодо зупинення дії постанов державних виконавців про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні згідно п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимоги про вилучення інформації з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 , яка була внесена 22.04.2025 державним виконавцем Осіпчук І.В. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлений порядок виключення боржника з Єдиного реєстру боржників, у тому числі, у разі знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку його зберігання.

Так, зокрема, за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

До заяви про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься постанова про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

У разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 розділу ХІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Отже, частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», а також пунктом 6 розділу ХІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Представником скаржника не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 77-78, 80 ЦПК України наявність підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та бездіяльності виконавчої служби щодо не виключення відомостей, а отже, дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про зобов`язання Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () здійснювати перерахування сплачених аліментів безпосередньої на картковий рахунок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч.5 статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Враховуючи той факт, що у виконавчому провадженні НОМЕР_7 сторонами виконавчого провадження є: боржник - ОСОБА_1 та стягувач - ОСОБА_2 , перерахування сплачених (стягнутих) аліментів можливо виключно на банківський рахунок стягувача - ОСОБА_2 , а отже, дана вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючі вищенаведене суд вважає скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.19, 22, 55, 64 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.12, 13, 447, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Ірини Вікторівни, стягувач: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зняти арешт з рахунку боржника НОМЕР_1 , який використовується для отримання соціальних витрат.

Зобов`язати державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Осіпчук Ірину Вікторівну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 із врахуванням платіжної інструкції Р24АD8994 від 08.05.2024.

Скасувати постанови, винесені в АСВП № НОМЕР_5:

- від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 23 964,91 гривень (UAH);

- від 22.04.2025 року про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 40 005,9 гривень (UAH);

- від 22.04.2025 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України;

- від 22.04.2025 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- від 22.04.2025 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю;

- від 22.04.2025 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя І.В. Верещінська