Справа № 583/407/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

боржника ОСОБА_3 ,

державного виконавця Морозової Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №8 м. Охтирка Сумської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, суб`єкт, бездіяльність якого оскаржується Охтирський відділ державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, -

встановив:

28.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невжитті передбачених законом заходів примусового виконання рішення Сумського апеляційного суду у справі № 583/338/23; зобов`язати державного виконавця зафіксувати факт невиконання боржником судового рішення, а не підміняти його формулюваннями про «неможливість виконання у зв`язку з небажанням дитини»; зобов`язати державного виконавця винести постанову про накладення штрафу на боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання судового рішення без поважних причин; у разі повторного невиконання судового рішення зобов`язати державного виконавця застосувати подвійний штраф та інші заходи примусового виконання, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця розглянути питання та винести постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами як захід впливу за систематичне невиконання судового рішення; зобов`язати державного виконавця у разі подальшого невиконання судового рішення направити матеріали виконавчого провадження до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за статтею 382 Кримінального кодексу України; зобов`язати державного виконавця вжити всіх передбачених законом заходів для реального виконання судового рішення, а не обмежуватися формальним складанням актів; зобов`язати державного виконавця надати суду письмовий звіт про вжиті заходи примусового виконання у строк, визначений судом.

Скарга вмотивована тим, що в Охтирському відділі державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на виконанні виконавчий лист № 583/338/23, виданий 01.07.2024 на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 20.06.2024, за якою ОСОБА_1 визначено способи участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: з моменту набрання рішенням суду законної сили протягом 2 місяців - кожної середи та суботи з 15.00 год. до 18.0 год. у присутності матері дитини ОСОБА_3 за місцем проживання дитини або в місцях загального відпочинку та дозвілля чи за домовленістю між батьками дитини; після 2 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили - кожної середи та суботи з 15.00 до 18.00 год. без присутності матері дитини ОСОБА_3 в місцях загального відпочинку та дозвілля, з можливістю проведення зустрічей за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на ОСОБА_1 обов`язку повернути дитину до матері; визначити побачення ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 з можливістю привітати дитину з 08.00 до 12.00 год. кожного року; необмежене право спілкування ОСОБА_1 особисто з донькою ОСОБА_4 шляхом телефонного та інтернет зв`язку у зручний для дитини час.

Станом на день подання цієї скарги рішення суду, як зазначає скаржник, фактично не виконано жодного разу в частині побачень без присутності матері, незважаючи на те, що передбачений судом двомісячний строк давно минув.

Державним виконавцем не вжито передбачених законом заходів примусового виконання, а саме: не винесено жодної постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення; не застосовано повторні штрафи; не ініційовано притягнення боржника до відповідальності; фактичне системне невиконання рішення суду ігнорується.

Акти виконавчих дій суду наявні в Автоматизованій системі виконавчого провадження, однак вони не призвели до жодних реальних заходів примусового виконання, що свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Вказує, що бездіяльність державного виконавця призводить до системного порушення батьківського права ОСОБА_1 на спілкування з дитиною, фактичного нівелювання рішення суду і створення ситуації безкарності боржника.

На переконання заявника, боржник ОСОБА_3 (мати дитини) навмисно не виконує рішення суду, хоча на неї покладено обов`язки забезпечити виконання рішення суду в частині спілкування з дитиною без присутності матері в місцях загального відпочинку та дозвілля.

Місце побачення з дитиною ОСОБА_4 визначено за адресою: АДРЕСА_2 - ОМЦК "Кнєжа". Однак мати дитини навмисно не виходить з приміщення "Кнєжа", щоб не виконувати рішення суду. Крім того, ОСОБА_3 відмовляється надати доступ до програми, яка контролює рівень цукру в крові дитини ОСОБА_4 , чим унеможливлює реальне та безпечне для дитини виконання рішення суду.

Вважає, що ОСОБА_3 ставить свою неприязнь до заявника вище за здоров`я та інтереси дитини, а також рішення суду ухвалене іменем закону України.

Боржник ОСОБА_3 , як зазначає заявник, будучи належним чином обізнаною зі змістом та обов`язковістю виконання рішення суду, систематично ухиляється від його виконання, а саме: не забезпечує проведення побачень відповідно до порядку, визначеного судом; після спливу двомісячного строку продовжує допускати побачення виключно у власній присутності, чим прямо порушує рішення суду; фактично створює перешкоди ОСОБА_1 у реалізації права на спілкування з дитиною, визначеного судовим рішенням, що набрало законної сили.

Такі дії боржника, на переконання скаржника, свідчать про умисне невиконання рішення суду, оскільки будь яких об`єктивних чи поважних причин для невиконання рішення суду не існує, а рішення суду не скасоване та не змінене.

При тому, незважаючи на наявність системного ухилення боржника від виконання рішення суду, державним виконавцем жодного разу не було застосовано передбачених законом заходів відповідальності, що свідчить про протиправну бездіяльність.

Зазначає, що невинесення постанов про штрафи та відсутність інших примусових заходів є протиправною бездіяльністю державного виконавця.

На думку ОСОБА_1 , посилання боржника на небажання дитини або необхідність повторного з`ясування її думки є безпідставними, оскільки відповідні обставини вже були предметом судового розгляду, належним чином оцінені судами та враховані при ухваленні рішення, яке набрало законної сили.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем у складених актах та службових документах не фіксується факт невиконання судового рішення боржником, натомість використовується формулювання про «неможливість виконання рішення у зв`язку з небажанням дитини». Вважає таку позицію державного виконавця неправомірною, юридично необґрунтованою та такою, що суперечить змісту судового рішення і вимогам законодавства України.

Посилається на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже було досліджено обставини сімейних відносин сторін, враховано думку дитини з дотриманням віку, психологічного стану та принципу найкращих інтересів дитини, залучено незалежного психолога, заслухано сімейного лікаря, досліджено позицію органу опіки та піклування, встановлено конкретний і обов`язковий порядок спілкування батька з дитиною.

Вважає, що думка дитини не є новою обставиною, не може оцінюватися повторно державним виконавцем та не належить до дискреційних повноважень органу примусового виконання. Державний виконавець не наділений повноваженнями ставити під сумнів законність, доцільність або можливість виконання судового рішення з підстав, які вже були предметом судового розгляду та отримали правову оцінку суду.

Державний виконавець Морозова Є.М. систематично ігнорує зміст судового рішення, яке набрало законної сили, а також вимоги Закону України «Про виконавче провадження», чим вчиняє протиправну бездіяльність. Незважаючи на те, що рішення суду ухвалено на всіх стадіях судового розгляду (Охтирський міськрайонний суд, Сумський апеляційний суд, Касаційний суд), державним виконавцем не складено жодної постанови про накладення штрафу, не зафіксовано факту невиконання рішення, а замість цього у документах вживається формулювання про «неможливість виконання через небажання дитини», що не відповідає закону і фактичним обставинам.

На думку заявника, такі дії (або відсутність дій) державного виконавця порушують його право на реалізацію судового рішення у визначений законом строк, а бездіяльність виконавця створює ситуацію, коли законне рішення суду фактично не виконується, що порушує не тільки його конституційні права, а також і права дитини на реалізацію визначеного судом порядку спілкування з батьком, що є її найкращим інтересом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали скаргу з викладених у ній мотивів. Крім того вказав, що рішення не виконується через те, що державний виконавець не може усунути матір при їх з дитиною зустрічах, яка заважає виконанню рішення суду, не сприяє появі у дитини довіри до батька. На його думку, коли боржниця приводить дитину на зустріч, державний виконавець повинна забрати у ОСОБА_3 доньку і передати її ОСОБА_1 , оскільки він є батьком і рішенням суду визначено порядок зустрічей з дитиною без участі матері. Вказав, що неодноразово ОСОБА_3 безпідставно уникала виконання рішення суду, не привозила дитину на зустріч, посилаючись на погані погодні умови. Також, боржниця виїжджала за кордон разом із дитиною, при цьому не повідомляла ОСОБА_1 про це. Коли він приїхав привітати доньку з днем народження та подарувати їй телефон, то батько ОСОБА_3 зневажливо відмовив у прийнятті подарунку.

Представник Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції державний виконавець Морозова Є.М. просила відмовити у задоволенні скарги і пояснила суду, що рішення суду не виконується через небажання дитини спілкуватися з батьком. Дівчинка приходить на зустріч з ОСОБА_1 , тримаючи маму за руку та не відпускає її. Державний виконавець на зустрічі фіксує факт того, що дитина не хоче спілкуватися з батьком, хоча боржник привела дитину на зустріч, але дитина її не відпускає. Дійсно, дитина жодного разу не залишалася наодинці з батьком. Коли були погані погодні умови, то було визначено провести зустріч у приміщенні ОМЦ «Кнєжа». Боржниця привезла дитину до « ОСОБА_5 », але в приміщення, де знаходився ОСОБА_1 і сама державний виконавець, не заходила та не заводила дитину. ОСОБА_3 з донькою погуляла біля «Кнєжі», однак ОСОБА_1 так і не зустрівся з дитиною. Був період, що ОСОБА_3 з ОСОБА_4 виїздила за кордон без повідомлення стягувача, що унеможливило виконання рішення суду. Коли ОСОБА_1 їздив вітати дитину з днем народження, то державний виконавець з ним не їздила. Також підтвердила, що акту про невиконання рішення суду нею не складалося, бо на її переконання рішення не виконується через небажання дитини спілкуватися з батьком.

Боржниця ОСОБА_3 в суді заявила, що вона жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, оскільки в рішенні суду не вказано, що вона повинна забезпечувати виконання рішення, натомість зазначено, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися без участі матері. Навпаки, вона приводить дитину до визначено державним виконавцем місця зустрічі батька з донькою, пояснює їй про необхідність спілкування з батьком, однак дитина категорично відмовляється спілкуватися з ОСОБА_1 , а особливо залишатися з ним наодинці, без її присутності. Її спроби покинути місце зустрічі успіху не мали, так як донька постійно намагається бути поряд. Зважаючи на це вона пропонувала державному виконавцю звернутися за роз`ясненням рішення до апеляційної інстанції, однак виконавча служба відмовилася уточнювати, яким чином виконувати постанову Сумського апеляційного суду. Самостійно ОСОБА_1 не приїжджає до дитини додому і не бере її, оскільки розуміє, що донька його не знає, не вважає батьком, так як сприймає за батька іншого чоловіка. Просила відмовити у задоволенні вимог скарги.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 04.07.2024 старшим державним виконавцем Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіною А. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №583/338/23 від 01.07.2024, виданого на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 20.06.2024, якою визначено ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 (Т. 1 арк.4 виконавчого провадження).

04.07.2024 Боржнику ОСОБА_3 та стягувачу ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про те, що перевірка виконання рішення суду відбудеться 10.07.2024 о 15.00 год. за адресою вул. Сергія Гавриленка, 5 (Т. 1 арк.7 виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця від 05.07.2024 було залучено працівників Охтирського РВП ГУНП в Сумській області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державного виконавця та осіб, залучених при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитися 10.07.2024 о 15.00 за адресою АДРЕСА_3 (Т.1 арк.12 виконавчого провадження).

Відповідно до акту державного виконавця від 10.07.2024, ОСОБА_1 не прибув на вказану дату, час і місце для зустрічі з дитиною, чим перешкоджав виконанню рішення суду. Боржник ОСОБА_3 стояла біля будинку з дитиною, щоб передати для побачення з ОСОБА_1 (Т.1 арк.13,14 виконавчого провадження).

11.07.2024 боржнику ОСОБА_3 та стягувачу ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про те, що перевірка виконання рішення суду відбудеться 13.07.2024 о 15.00 год. за адресою вул. Сергія Гавриленка, 5 (Т.1 арк.16 виконавчого провадження).

Як вбачається з акту державного виконавця від 13.07.2024 на початку виконання боржник ОСОБА_3 вивела на вулицю дитину ОСОБА_4 для зустрічі з ОСОБА_1 , після чого дитина забігла у двір і побачення не відбулося, ОСОБА_3 відмовилася сприяти виконанню рішення суду. Прибувши на кінець виконавчих дій, державний виконавець зафіксувала, що сторони були присутні, а дитина була відсутня. Рішення суду фактично не виконане (Т.1 арк.17,18 виконавчого провадження).

13.07.2024 ОСОБА_1 надав письмові пояснення начальнику ВДВС Мовчан Л. про те, що він приїхав ІНФОРМАЦІЯ_3 на АДРЕСА_3 для побачення з донькою, як визначено рішенням Сумського апеляційного суду з 15.00 до 18.00. ОСОБА_3 вивела доньку ОСОБА_6 , однак донька сказала, що не хоче виходити і побігла додому. На його прохання вивести дитину поспілкуватися, ОСОБА_3 категорично відмовилась виконувати рішення суду. Він розуміє, що мати дитини здійснює тиск на дитину, тому прохав залучити представника органу опіки і піклування для спілкування з дитиною, так як мати не виконує рішення суду (Т.1 арк.25 виконавчого провадження).

Також 13.07.2024, в інших своїх поясненнях начальнику ВДВС ОСОБА_7 , ОСОБА_1 просив вжити заходів щодо боржника ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у виді грошових стягнень та іншого. В разі подальшого злісного невиконання судового рішення просив вжити заходи у відповідності до ст. 392 КК України (Т.1 арк.26 виконавчого провадження).

13.07.2024 ОСОБА_3 надала свої письмові пояснення начальнику ВДВС ОСОБА_7 , у яких повідомляла, що 13.07.2024 о 15.35 год. була повітряна тривога, під час якої донька ОСОБА_4 перебувала в укритті. Після закінчення повітряної тривоги, коли ОСОБА_3 домовилася з донькою і вони вийшли погуляти за двір, то дитина, побачивши ОСОБА_1 уїхала додому на самокаті і виходити відмовилася, незважаючи на умовляння з її боку ( Т.1 арк.27 виконавчого провадження ).

В інших своїх письмових поясненнях, наданих у цей же день, ОСОБА_3 вказала, що 13.07.2024 вона вивела дитину на зустріч з батьком для спілкування, однак донька відмовилася з ним бачитися і пішла. Коли ОСОБА_3 пішла до неї, щоб сприяти спілкуванню з батьком, донька розплакалася і відмовилася йти, бо боїться його (Т.1 арк.28 виконавчого провадження).

13.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до начальника ВДВС ОСОБА_7 з проханням забезпечити побачення з донькою біля кафе ОСОБА_8 , згідно з рішенням суду, так як біля їхнього будинку мати не забезпечує побачення з дитиною (Т.1 арк.29 виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця від 15.07.2024 було залучено працівників органів опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій (Т. 1 арк.19 виконавчого провадження).

15.07.2024 боржнику ОСОБА_3 та стягувачу ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про те, що перевірка виконання рішення суду відбудеться 17.07.2024 о 15.00 год. за адресою вул. Сергія Гавриленка, 5 (Т. 1 арк.20 виконавчого провадження).

15.07.2024 державним виконавцем було залучено психолога для участі у проведенні виконавчих дій 17.07.2024 (Т. 1 арк.23 виконавчого провадження ).

Державним виконавцем, постановою від 15.07.2024, було залучено працівників органів опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій (Т. 1 арк.24 виконавчого провадження).

15.07.2024 ОСОБА_3 надала до відділу ДВС два термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_1 щодо постраждалих осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і просила відкласти проведення зустрічі на іншу дату (Т.1 арк.33-35 виконавчого провадження).

Начальником Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мовчан Л. 16.07.2024 було винесено постанову про утворення виконавчої групи у складі: керівника групи старшого державного виконавця Рубякіної А.О. та членів групи: старшого державного виконавця Москаленко М.М. та головного державного виконавця Гричковської І.П. (Т.1 арк.36 виконавчого провадження).

17.07.2024 в акті державного виконавця зазначено, що прибувши на виконання о 15.00 год. почалася повітряна тривога за адресою м. Охтирка, вул. Сергія Гавриленка, 5, дитина, зі слів матері, перебувала в укритті. Відбій тривоги відбувся о 15.20 год. За період часу з 15.20 год. до 16.06 год. дитину матір вивела всього два рази. Спільне спілкування з батьком за весь цей час тривало приблизно 10 хвилин. Повітряна тривога тривала з 16.21 год. по 18.00 год. Рішення суду фактично не виконано (Т. 1 арк.37 виконавчого провадження).

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 вказує, що виводила дитину для спілкування з батьком, однак донька не бажає з ним спілкуватися, оскільки боїться ОСОБА_1 (Т.1 арк.38 виконавчого провадження).

ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 17.07.2024 просив визначити місцем зустрічі з дитиною парк по АДРЕСА_4 , де є укриття у ОМЦКІД «Кнежа». Також просив накласти на ОСОБА_3 стягнення за невиконання рішення суду (Т. 1 арк.41 виконавчого провадження).

18.07.2024, 23.07.2024 державним виконавцем Рубякіною А.О. було винесено постанови про залучення працівників органів опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій (Т.1 арк.48 виконавчого провадження).

23.07.2024 державний виконавець отримала відповідь від виконавчого комітету Охтирської міської ради, в якій повідомлялося, що залучення представників органу опіки та піклування до виконавчих дій за зазначеним виконавчим провадження не має законодавчих підстав (Т.1 арк.72-73 виконавчого провадження).

ОСОБА_3 24.07.2024 надала у матеріали виконавчого провадження копію аналізу обстеження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , практичним психологом ОСОБА_9 , в якому психолог зазначає, що у дитини присутні ознаки психологічної травми після подій 30.05.2024 року, на момент агресивної й неадекватної поведінки батька, у дитини присутній стан тривоги, боязні до батька, небажання на даний час спілкуватися з ним. На думку психолога, є необхідність обмеження на певний строк спілкування з батьком, так як ця психологічна травма може мати серйозні наслідки для дитини. Щоб не відбувалися постійні стреси в дитини, спілкування з батьком можливе лише за наявності бажання дитини, для уникнення травмування психіки дитини (Т. 1 арк. 76 виконавчого провадження ).

Відповідно до актів державного виконавця від 10.08.2024, 17.08.2024, 21.08.2024, 07.09.2024 на виконання рішення суду з`явилися ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В цей час на території Сумської області оголошена повітряна тривога, дитина перебуває в укритті, виконання рішення суду відбуватиметься після відбою тривоги (Т.1 арк.99-101, 135 виконавчого провадження).

Згідно з актом державного виконавця від 07.09.2024 після відбою повітряної тривоги ОСОБА_3 вивела дитину для спілкування з батьком і не чинила перешкод у спілкуванні. Дитина не хотіла спілкуватися з батьком, постійно просила піти додому, була налякана, ховалася за матір. Мати ОСОБА_3 просила доньку побути на виконанні. Батько ОСОБА_1 намагався спілкуватися з дитиною, але дитина казала, що боїться і хоче додому. Дитина була присутня на вулиці до 18.00 год., потім пішла додому (Т. 1 арк.136 виконавчого провадження).

09.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до начальника Охтирського ВДВС із заявою, в якій просив визначити місце побачення з дитиною за адресою: АДРЕСА_5 на дитячому майданчику, неподалік його місця проживання (Т. 1 арк.143 виконавчого провадження).

Вимогою державного виконавця від 10.09.2024 визначено місце перевірки виконання рішення суду Комунальний заклад «Охтирський міський центр культури і дозвілля «Кнєжа» (Т.1 арк.145 виконавчого провадження).

Як вбачається з акту державного виконавця від 11.09.2024, ОСОБА_3 не з`явилася за адресою проведення виконавчих дій, а саме: АДРЕСА_2 та не передала дитину ОСОБА_1 . Рішення суду не виконано (Т. 1 арк. 151 виконавчого провадження).

12.09.2024 постановою державного виконавця було змінено місце проведення виконавчих дій на: АДРЕСА_2 , Комунальний заклад «Охтирський міський центр культури і дозвілля «Кнєжа» (Т.1 арк.155 виконавчого провадження).

Актом державного виконавця від 14.09.2024 встановлено, що повітряна тривога розпочалася о 14.41 год., ОСОБА_1 прибув о 15.00 год., ОСОБА_3 не перебувала на виконанні у встановлений рішенням суду час. Кінець виконання 16.40 год., повітряна тривога не закінчилася (Т.1 арк.159-159 виконавчого провадження).

Відповідно до вимоги виконавця від 16.09.2024, державним виконавцем вимагалося від Охтирської міської ради терміново надати висновки психологів за 07.08.2024 та 14.08.2024, які перебували на виконавчих діях у ці дні (Т.1 арк.157 виконавчого провадження).

17.09.2024 постановою державного виконавця було визначено місце проведення виконавчих дій адресу: м. Охтирка, вул. Холодноярська, 4 Охтирська загальноосвітня школа №4 ім. Остапа Вишні (територія школи) (Т.1 арк.168 виконавчого провадження).

18.09.2024, відповідно до акту державного виконавця, о 16.58 год. відбувся відбій повітряної тривоги. О 17.20 год. боржниця разом з дитиною з`явилася на місце виконавчих дій. Дитина каталася на самокаті. Державний виконавець запропонувала боржниці зупинити дитину і поспілкуватися з батьком. Спільними умовляннями боржниці та стягувача дитина зупинилася, але не хотіла спілкуватися з ОСОБА_1 , просила ОСОБА_3 піти додому і говорила, що не хоче. ОСОБА_3 не випускала з рук телефон, все фіксувала на відео. В зв`язку з тим, що дитина не проявляє бажання спілкуватися з батьком, рішення суду №583/338/23 від 01.07.2024 виконати неможливо (Т. 1 арк.178 виконавчого провадження).

Листом виконавчого комітету Охтирської міської ради від 23.09.2024 державному виконавцю повідомлено, що відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» залучення психолога не визначено (Т. 1 арк.241 виконавчого провадження ).

Листом виконавчого комітету Охтирської міської ради від 25.09.2024 державному виконавцю повідомлено про безпідставність та необґрунтованість залучення представників органу опіки та піклування до виконавчих дій за зазначеним виконавчим провадженням (Т.1 арк.245 виконавчого провадження).

До проведення виконавчих дій було залучено психолога ОСОБА_10 , яка працює на посаді психолога комунальної установи «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Охтирської міської ради Сумської області» (Т. 2 арк.14-15 виконавчого провадження).

Як вбачається з акту державного виконавця від 07.08.2024 при проведенні виконавчих дій був присутній психолог ОСОБА_10 та самовільно залучений ОСОБА_3 психолог ОСОБА_11 , що зумовило складнощі у виконанні, а саме сварки самих учасників виконавчих дій. ОСОБА_10 неодноразово спілкувалася з дитиною для встановлення контакту, а мати неодноразово вступала у суперечки з психологом, чим перешкоджала самому виконанню рішення суду. ОСОБА_1 викликав поліцію, оскільки ОСОБА_11 перешкоджала виконанню. Після початку повітряної тривоги о 16.27 год. мати забрала дитину за адресою: АДРЕСА_3 (Т. 2 арк. 16 виконавчого провадження).

Відповідно до висновку психолога за 07.08.2024 під час виконавчих дій ОСОБА_4 за результатами спостережень, вела себе спокійно йшла на контакт з психологом, розповідала про навчання у школі, творчі захоплення, але при цьому ховалася за матір. Під час звернень батька до доньки мовчала, відмовлялася спілкуватися, ховалася за матір. На умовляння психолога поспілкуватися з батьком не бажала цього робити. Батько по відношенню до дитини вів себе стримано, толерантно. Мати не заперечувала доньці спілкуватися з батьком, але дитина не виявляла бажання цього робити. При цьому психологічного тиску не було. Під час виконавчих дій 14.08.2024 ОСОБА_4 , за результатами спостережень, не виявляла бажання спілкуватися з психологом та батьком, ховалася за матір. На запитання психолога, батька ОСОБА_4 не відповідала, просила матір повернутися додому. Дитина ігнорувала звернення та дії батька, не йшла на контакт (Т.2 арк.21 виконавчого провадження).

14.08.2024 актом державного виконавця зафіксовано спілкування психолога ОСОБА_12 з дівчинкою для налагодження контакту. Батько ОСОБА_1 намагався спілкуватися, дитина не охоче йшла на контакт. Мати не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною (Т.2 арк.22 виконавчого провадження).

Актом державного виконавця від 28.09.2024 встановлено, що на виконання прибула ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Дитина не хотіла спілкуватися з батьком, постійно тягла мати додому, ховалася за матір`ю, з батьком не спілкувалася. ОСОБА_3 знімала все на телефон, не сприяла виконанню рішення суду. В зв`язку з тим, що дитина не мала бажання спілкуватися з батьком рішення суду виконати неможливо (Т. 2 арк.36 виконавчого провадження).

Відповідно до акту державного виконавця від 05.10.2024, після відбою повітряної тривоги о 17.18 год. на місце виконання з`явилася ОСОБА_3 разом із дитиною. О 17.52 год. з`явився ОСОБА_1 . Дитина почала сильно кричати та тягнути матір за руку зі словами: «Мама, пішли додому». ОСОБА_1 навіть не міг підійти до дитини. В зв`язку з тим, що дитина категорично відмовилася від спілкування з батьком, рішення суду виконати неможливо (Т.2 арк.45 виконавчого провадження).

09.10.2024 актом державного виконавця встановлено, що боржник та стягувач з`явилися на виконання рішення суду. Дитина почала тікати з місця виконання і виводити зі школи матір. Державний виконавець разом з ОСОБА_1 запрошували підійти до них ОСОБА_3 , однак вона відмовилася підходити. Рішення суду неможливо виконати, бо дитина не виявляє бажання спілкуватися з батьком (Т.2 арк.54 виконавчого провадження).

02.10.2024 ОСОБА_1 звертався до начальника Охтирського ВДВС ОСОБА_7 з клопотанням про накладення на боржника ОСОБА_3 штрафу за невиконання судового рішення, обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, накладення арешту на рахунки боржника, обмеження виїзду боржника ОСОБА_3 за межі території України та передання матеріалів виконавчого провадження до органі в досудового розслідування за фактом невиконання судового рішення (Т.2 арк.74-79 виконавчого провадження).

16.10.2024 на клопотання ОСОБА_1 начальником Охтирського ВДВС Мовчан Л. надано відповідь про те, що державним виконавцем було накладено стягнення на боржника у виді штрафу 1700 грн, однак в судовому порядку дана постанова оскаржена боржником. Також повідомлено, що 11.10.2024 боржником надано ухвалу Верховного Суду України від 08.10.2024, якою суд ухвалив: зупинити виконання постанови Сумського апеляційного суду від 20.06.2024. 11.10.2024 було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

06.06.2025 постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження з примусового виконання (Т.2 арк.128 виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 09.06.2025 накладено арешт на кошти ОСОБА_3 (Т.2 арк.130 виконавчого провадження).

14.06.2025 відповідно до акту державного виконавця перебували на виконанні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , представник служби у справах дітей Охтирської міської ради головний спеціаліст Собина В.О. та дитина ОСОБА_4 . Дитина не хотіла йти до батька, чинила опір та кричала, на вмовляння матері ніяким чином не хотіла підходити до батька. Рішення суду виконати неможливо в зв`язку з небажанням дитини спілкуватися з ОСОБА_1 (Т.2 арк.147-148 виконавчого провадження).

З акту державного виконавця від 16.06.2025 вбачається, що при визначенні місця проведення виконавчих дій були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . Коли її запитали де б вона хотіла зустрічатися з батьком, дитина відповіла, що взагалі ніде не хоче або тільки за адресою проживання: АДРЕСА_3 (Т.2 арк.150 виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця від 16.06.2025 про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною постановлено визначити місцем проведення виконавчих дій територію міського парку ОМЦКД «Кнєжа» за адресою: АДРЕСА_2 (Т.2 арк.156 виконавчого провадження).

Відповідно до актів державного виконавця від 21.06.2025, 25.06.2025, 28.06.2025, 02.07.2025, 16.07.2025 рішення суду неможливо виконати у зв`язку з небажанням дитини спілкуватися з батьком (Т.2 арк.164, 190, 193, 214, 241 виконавчого провадження).

В матеріалах виконавчого провадження наявні пояснення судового експерта по висновку експерта № 1006 за результатами проведення експертного психологічного дослідження від 29.04.2025, до якого додано висновок експертизи. У висновку зазначено, що задоволення юридичного права ОСОБА_1 на спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з психологічної точки зору, можливе за умови корекції дитячо-батьківських взаємин та відбудовування стратегій компромісного спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (Т.2 арк.175-176, 200-210 виконавчого провадження).

Відповідно до листа виконавчого комітету Охтирської міської ради щодо постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №75450127 про залучення психолога у проведенні виконавчих дій, які полягають у побаченні батька з дитиною, зазначає, що не вбачається законно обґрунтованих підстав залучати психолога до проведення виконавчих дій, якщо це не передбачено судовим рішенням або спеціальним обґрунтованим висновком уповноваженого фахівця (а не загальною ініціативою виконавця) (Т.2 арк.22-23 виконавчого провадження). Крім того, у своїх неоднократних відповідях на постанови державного виконавця, посилаються на те, що рішення боржником виконується, боржниця привозить на побачення до батька дитину, а тому не вбачають підстав для залучення до виконавчих дій представників органу опіки і піклування (Т.3 арк.56 виконавчого провадження).

Згідно з актами державного виконавця від 02.08.2025, 06.08.2025, 16.08.2025 стягувач ОСОБА_1 наполягав на закінченні виконавчих дій, зазначав, що мати не передає дитину, а тому рішення не виконується. Проте, державний виконавець зазначає, що боржник ОСОБА_3 не перешкоджає спілкуванню ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , однак дитини сама відмовляється від спілкування, не реагує на вмовляння матері щодо спілкування з батьком, а говорить, що боїться його, що не вважає батьком. 02.08.2025, 16.08.2025 ОСОБА_1 сам покинув місце проведення виконавчих дій (Т.3 арк.25,46 виконавчого провадження).

Також 20.08.2025 було складено акт державним виконавцем про те, що дитина категорично відмовляється спілкуватися з ОСОБА_1 , боржниця ОСОБА_3 не ухиляється та не заважає виконанню рішення суду. ОСОБА_3 намагалася сісти в автомобіль, але дитина не відпускала матір. ОСОБА_1 фіксує все на телефон, вкує, що рішення суду не виконується, що державні виконавці є некомпетентними, просить закрити провадження фактично або накласти стягнення на боржницю за невиконання рішення суду. В цей час дитина стоїть не біля матері, однак стягувач до доньки не підходить, не попрощавшись йде з місця виконання о 15.35 год. (Т.3 арк.75 виконавчого провадження).

23.08.2025 складено акт державного виконавця, де зазначено, що стягувач просить передати йому дитину, боржниця йде до автомобіля, а дитина йде за нею. Стягувач знову просить передати йому дитину, однак дитина відмовляється. О 15.11 год. стягувач просить закінчити виконання, так як дитина йому не передана. Боржниця вважає, що ОСОБА_1 навіть не поговорив з дитиною, не попрохав її залишитися. Аналогічна ситуація викладена в акті за 27.08.2025 (Т.3 арк.76, 81 виконавчого провадження).

В акті державного виконавця від 30.08.2025 зафіксовано, що на виконання з`явилися сторони виконавчого провадження, однак дитина на контакт з батьком не йде, на вмовляння матері та державного виконавця щодо спілкування з ОСОБА_1 відповідає категоричною відмовою, на його пропозицію купити їй телефон ОСОБА_4 відповіла відмовою. ОСОБА_1 заявив відвід виконавцю, сказав, що вона упереджена та о 15.25 год. покинув місце виконання (Т.3 арк.82 виконавчого провадження).

Відповідно до актів державного виконавця від 03.09.2025, 06.09.2025, 10.09.2025, 13.09.2025, 17.09.2025, 24.09.2025, 27.09.2025, 08.10.2025, 15.10.2025, 18.10.2025, 22.10.2025, 25.10.2025 дитина категорично відмовлялася спілкуватися з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не перешкоджала у виконанні рішення суду, уходила з місця виконання, проте дитина йшла за нею. ОСОБА_1 пропонував закінчити виконання, оскільки рішення, на його думку, не виконується, інформацію по здоров`ю дитини ОСОБА_3 не надає. ОСОБА_3 не перешкоджає виконанню рішення суду. ОСОБА_1 покидає місце виконання (Т.3 арк.88, 89, 92, 93, 98, 104, 105, 122, 127, 128, 135, 136 виконавчого провадження).

В акті державного виконавця від 29.10.2025 зафіксовано, що в приміщення ОМЦКІД «Кнєжа» з`явилися учасники виконавчого провадження. ОСОБА_3 не перешкоджала у виконанні рішення. Дитина одразу сказала ОСОБА_1 , що вона не хоче з ним розмовляти, не хоче його бачити, що він їй надоїв і хотіла піти, але ОСОБА_3 почала вмовляти дитину залишитися. ОСОБА_1 стояв в іншому місці, до дитини не спілкувався, не пропонував дитині залишитися з ним без матері, до дитини ніяких дій не вчиняв, не заохочував, з дитиною так і не поспілкувався, а о 15.15 год. покинув територію «Кнєжі» (Т.3 арк.140 виконавчого провадження).

31.10.2025 до Охтирського ВДВС із заявою звернулася ОСОБА_3 , в якій просила про перенесення виконавчих дій з 01.11.2025 по 10.11.2025 у зв`язку з її від`їздом разом з дитиною (Т.3 арк.141 виконавчого провадження).

12.11.2025, 19.11.2025 згідно з актами державного виконавця на місце виконання прибули ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_6 та державний виконавець. ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки не повідомив (Т.3 арк.159,164 виконавчого провадження).

Відповідно до акту державного виконавця від 26.11.2025 в приміщення ОМЦКІД «Кнєжа» з`явилися учасники виконавчого провадження. ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3 , що вона може йти. Боржниця вийшла з приміщення «Кнєжі», дитина пішла за мамою, відмовилася залишатися сама. ОСОБА_1 не звертався до дитини, не спілкувався, за дитиною не пішов. О 15.08 год. стягувач покинув місце виконання (Т.3 арк.172 виконавчого провадження).

Згідно з актом державного виконавця від 06.12.2025 в приміщення ОМЦКІД «Кнєжа» з`явилися учасники виконавчого провадження. ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3 , що вона може йти. Боржниця вийшла з приміщення «Кнєжі», дитина пішла за мамою, залишатися сама відмовилася. ОСОБА_1 не звертався до дитини, не спілкувався, за дитиною не пішов. О 15.08 год. стягувач покинув місце виконання (Т.3 арк.190 виконавчого провадження).

10.12.2025 актом державного виконавця зафіксовано, що з`явилися учасники виконавчого провадження. ОСОБА_1 пропонував дитині погуляти чи поспілкуватися, на що вона відмовилася. ОСОБА_3 покидала місце виконання, а дитина йшла за мамою. ОСОБА_3 не перешкоджала виконанню. О 15.33 год. стягувач закінчив виконавчі дії, на його думку реального виконання рішення суду, виконавчих дій не відбулося, о 15.36 год. ОСОБА_1 покинув місце виконання (Т.3 арк.192 виконавчого провадження).

Як вбачається з акту державного акту від 03.01.2026 до місця виконання з`явилися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з донькою. ОСОБА_1 пропонує поспілкуватися з дитиною, пропонує подарунок, але дитина відмовляється. ОСОБА_3 пропонує доньці залишитися, а сама уходить, але дитина не хоче залишатися без мами. О 15.16 год. ОСОБА_1 пропонує закінчити виконавчі дії, скласти акт про невиконання рішення суду у зв`язку з його реальним невиконанням та перешкоджанням у виконанні. ОСОБА_3 дитину залишала, не перешкоджала виконавчим діям. О 15.23 год. ОСОБА_1 покинув місце виконання (Т.3 арк.206-207 виконавчого провадження).

07.01.2026 актом державного виконавця було зафіксовано, що на виконання з`явився ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з донькою, психолог ОСОБА_10 та особа, якій ОСОБА_3 дозволила знімати на відео хід виконання рішення. ОСОБА_3 не зайшла у приміщення «Кнєжі», бо дитина відмовлялася туди заходити. ОСОБА_1 вийшов до ОСОБА_3 та дитини, державний виконавець запропонував ОСОБА_3 передати дитину ОСОБА_1 , вона не відмовляється, дитина не хоче залишатися одна, просить мати поїхати додому, так як не хоче спілкуватися з ОСОБА_1 . Психолог відмічає, що в дитини погіршується психологічний стан, на час виконання вона емоційно збуджена. О 15.33 год. ОСОБА_1 пропонує закінчити виконавчі дії, оскільки ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду. ОСОБА_3 не перешкоджала виконавчим діям (Т.3 арк.214 виконавчого провадження).

Категоричне небажання дитини спілкуватися з батьком було зафіксовано в акті державного виконавця від 10.01.2026, де також зазначено, що ОСОБА_3 була присутня при виконанні, однак перешкод у спілкуванні дитини з батьком не чинила, а при спробі ОСОБА_3 залишити місце виконання, дитина йшла за матір`ю. Виконання рішення на даний час є неможливим з об`єктивних причин, які не залежать від державного виконавця (Т.3 арк.237 виконавчого провадження).

28.01.2026 актом державного виконавця було зафіксовано, що на виконання з`явився ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не зайшла у приміщення «Кнєжі», бо дитина відмовлялася туди заходити. Будь який примус до дитини не застосовувався. О 15.20 год. ОСОБА_1 пропонує закінчити виконавчі дії, скласти акт про те, що ОСОБА_3 разом з дитиною була відсутня в приміщенні «Кнєжа», тобто на місці визначеного виконання рішення суду (Т.4 арк.16 виконавчого провадження).

28.01.2026 ОСОБА_1 звертався до начальника Охтирського ВДВС із заявою про невиконання рішення суду та необхідність накладення штрафу, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_3 не з`явилася у визначене місце виконання, а саме у приміщення ОМЦКІД «Кнєжа».

Надаючи оцінку доводам стягувача ОСОБА_1 щодо неправомірності дій/бездіяльності державного виконавця суд виходить з наступного.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлене сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

У справі «Вишняков проти України» (рішення від 24 липня 2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів.

Суд вважає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути належним чином враховані, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай передбачають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).

Так, скаржник посилається на те, що боржниця перешкоджає виконанню рішення суду, не забезпечує спілкування батька з дитиною, а державний виконавець не вживає законних, дієвих заходів на усунення таких перешкод, чим сприяє невиправданому зволіканню з виконанням судового рішення.

З приводу вказаних обставин суд зазначає, що Конституцією України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (частина 3 статті 51)

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Найкращим інтересам дитини має приділятись першочергова увага і вони, у залежності від свого характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків (див. рішення у справі «Оноді проти Угорщини» (Onodi v. Hungary), заява № 38647/09, пункт 30, від 30 травня 2017 року).

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.

Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №1309/9120/12.

Враховуючи невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, а також небажання дитини спілкуватись з батьком, державний виконавець вживав заходи щодо співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучав їх до роботи з дитиною та з батьками, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків також державним виконавцем залучався і психолог.

Однак, на думку суду, державним виконавцем не виконані усі обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, суд вважає, що в діях державного виконавця вбачається бездіяльність, яка призводить до невиконання рішення суду.

Звертаючись до суду, заявник просив суд, зокрема, зобов`язати державного виконавця зафіксувати факт невиконання боржником судового рішення, а не підміняти його формулюваннями про «неможливість виконання у зв`язку з небажанням дитини»; зобов`язати державного виконавця винести постанову про накладення штрафу на боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання судового рішення без поважних причин; у разі повторного невиконання судового рішення зобов`язати державного виконавця застосувати подвійний штраф та інші заходи примусового виконання, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця розглянути питання та винести постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами як захід впливу за систематичне невиконання судового рішення; зобов`язати державного виконавця у разі подальшого невиконання судового рішення направити матеріали виконавчого провадження до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за статтею 382 Кримінального кодексу України; зобов`язати державного виконавця вжити всіх передбачених законом заходів для реального виконання судового рішення, а не обмежуватися формальним складанням актів; зобов`язати державного виконавця надати суду письмовий звіт про вжиті заходи примусового виконання у строк, визначений судом.

Так, у рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

З матеріалів справи вбачається, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2 ст. 451 ЦПК України).

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судом роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Аналізуючи матеріали скарги та матеріали зведеного виконавчого провадження №51535693, суд дійшов висновку, що державним виконавцем Охтирського ВДВС хоча і проведені певні виконавчі дії з виконання виконавчого листа, проте рішення суду наразі залишається не виконаним.

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, державним виконавцем не проведено усіх необхідних виконавчих дій та заходів з примусового виконання судового рішення, що свідчить про неповноту виконавчих дій та призводить до необґрунтовано тривалої затримки у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене, оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України активно не долучалося, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги в частині протиправної бездіяльності державного виконавця.

Разом з тим у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби за наявності підстав, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Так, у постанові Верховною Суду від 18 липня 2023 року у справі №380/16763/22 вказано, що аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-УІП. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення». Такі висновки є сталими у практиці Верховного Суду, аналогічна позиція викладена також і в постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 761/17501/21.

Щодо вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця надати суду письмовий звіт про вжиті заходи примусового виконання передбачено окремий порядок розгляду у відповідності до ст. 453-2 ЦПК України.

З урахуванням викладеного,суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 247, 260, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Морозової Євгенії Миколаївни у виконавчому провадженні №75450127 з примусового виконання виконавчого листа №583/338/23 від 01 липня 2024 року про визначення способу участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Скаржник (стягувач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Морозова Євгенія Миколаївна (адреса: вул. Снайпера,3 м. Охтирка, Сумської області, код ЄРДПОУ 34802639).

Повний текст ухвали складено 2 березня 2026 року у зв`язку з перебуванням судді Яценко Н.Г. на лікарняному з 23 лютого 2026 року по 27 лютого 2026 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко