Провадження № 2/752/2534/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Касаткіної А.В.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м.Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить у порядку поділу майна подружжя:

-припинити його право власності на 1/2 частину кварири АДРЕСА_1 загальною площею 114. 3 кв.м.;

-визнати право особистої приватної власності відповідачки на квариру АДРЕСА_1 загальною площею 114. 3 кв.м.;

-стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаної квартири в сумі 4 049 774, 00 грн;

-припинити його право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 58, 16 кв.м.;

-визнати право особистої приватної власності відповідачки на квариру АДРЕСА_2 загальною площею 58, 16 кв.м.;

-стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаної квартири в сумі 1 889 895, 00 грн.

Посилається в позові на те, що з 10 жовтня 2014 року вони з відповідачкою перебувають у шлюбі.

За час перебування в шлюбі ними було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме:

-кварира АДРЕСА_1 загальною площею 114. 3 кв.м.;

-квартира АДРЕСА_2 загальною площею 58, 16 кв.м.;

Фактично даним майном користується відповідачка, він тривалий час проживає поза межами України і ним не користується.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 04 листопада 2025 року і відповідно до статті 33 ЦПК України був визначений склад суду.

Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву.

12 лютого 2026 року представник відповідачки подав до суду заяву про визнання позову.

Відповідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідачки також подала заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності відповідачки.

У зв`язку з неявкою сторін, в силу частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом частини 2 статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, даною нормою закону встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Судом встановлено, що сторони з 10 жовтня 2014 року перебувають у шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторонами на підставі Договорів купівлі-продажу від 15 грудня 2021 року придбано наступне майно:

-кварира АДРЕСА_1 загальною площею 114. 3 кв.м., житловою площею 78, 2 кв.м., вартістю 8 099 550, 00 грн;

-квартира АДРЕСА_2 загальною площею 58, 16 кв.м. , житловою площею 37, 4 кв.м., вартістю 3 779 790, 00 грн.

Право власності на квартири в Державному реєстрі речових прав зареєстроване за позивачем.

( а.с.6 - 10; 16 - 21 )

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За загальним правилом, визначеним статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, закон презюмує рівність таких часток.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна, як об`єкта права спільної сумісної власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі; у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в п.27 постанови Великої Палати від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та п. 58 постанови Великої Палати від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15, вирішення спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання.

Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Частиною 2 статті 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка.

Враховуючи викладене вище, неподільності речей, що є предметом спору, суд приходить до висновку про поділ спільного майна сторін, як подружжя.

З Договорів купівлі-продажу вбачається, що вартість квартири АДРЕСА_1 становить 8 099 550, 00 грн, а квартири АДРЕСА_3 за цією ж адресою -3 779 790, 00 грн.

А всього на 11 879 340, 00 грн.

( а.с. 24; 34; 43; 46 - 47 )

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 січня 2019 року в справі № 158/2229/16, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути компенсацію на його користь, виходячи з вартості майна, зазначеного в Договорах купівлі- продажу.

Відповідачка та її представник вартості майна не оспорювали.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду.

Керуючись статтями 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділуспільного сумісного майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та виділити у власність ОСОБА_2 :

1) трьохкімнатну квариру АДРЕСА_1 загальною площею 114. 3 кв.м., житловою площею 78, 2 кв.м.;

2)двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 58, 16 кв.м., житловою площею 37, 4 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 5 939 669, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 412, 52 грн судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич