КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/657/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С. А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С. А., суддів: Журби С.О., Таргоній Д. О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути: із приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - ПрАТ СК «Інтер-Поліс») на його користь залишок страхового відшкодування у розмірі 21 585,09 грн; із ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичною вартістю ремонту транспортного засобу з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням у розмірі 17 659,16 грн, витрати на оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 500,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн; а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 11 квітня 2021 року в м. Вишгороді Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , і транспортного засобу Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої належний йому на праві власності автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі № 363/1618/21 винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР617999.

З метою визначення розміру завданої майнової шкоди він звернувся до СПД «ОСОБА_3.», яким було проведено автотоварознавче дослідження пошкодженого транспортного засобу та складено звіт № 118/21 від 28 травня 2021 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 47 133,22 грн, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданий збиток складає 29 474,06 грн.

04 червня 2021 року страховиком було здійснено перерахування страхового відшкодування лише у розмірі 7 888,97 грн, а отже, на думку позивача, несплачене страхове відшкодування згідно з полісом № АР617999, яке підлягає стягненню з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» становить 21 585,09 грн і розраховується, як різниця між розміром завданої майнової шкоди (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин транспортного засобу) та виплаченою сумою страхового відшкодування.

Позивач також вказував, що різниця між фактичним розміром майнової шкоди (вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин транспортного засобу) та страховим відшкодуванням складає 17 659,16 грн (47 133,22 грн - 29 474,06 грн), яка має бути компенсована за рахунок винуватця ДТП, тобто ОСОБА_2 .

Окрім того, внаслідок протиправних дій останнього позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу пошкодження його транспортного засобу, вимушених негативних змінах в житті і стосунках з рідними. Розмір заподіяної немайнової шкоди оцінює в 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволеночастково.

Стягнутоіз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500,00 грн компенсації завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 57,10 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що страховою компанією на підставі протоколу (акта) огляду транспортного засобу від 21 квітня 2021 року та звіту № 3711 від 21 квітня 2021 року з визначення вартості матеріального збитку здійснено виплату страхового відшкодування позивачу, а отже страховик виконав домовленість щодо визначення розміру і способу виплати страхового відшкодування, як це передбачено пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV). Тобто, ОСОБА_1 скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика і отримав страхове відшкодування, а ПрАТ СК «Інтер-Поліс» забезпечило реалізацію права власника пошкодженого автомобіля на отримання страхового відшкодування. Однак, позивачем самостійно здійснено замовлення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , що не узгоджується зі положеннями статті 34 вказаного Закону та правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 301/1075/15-ц.

При цьому, не дивлячись на неодноразове призначення судом автотоварознавчої експертизи для визначення розміру відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників із ПДВ станом на дату ДТП, яка мала місце 11 квітня 2021 року, її не вдалося провести у зв`язку ненаданням стороною позивача додаткових матеріалів, необхідних для проведення відповідної судової експертизи. Тоді як судом з`ясовано, що станом на 24 березня 2020 року, тобто майже за рік до вказаної пригоди, автомобіль Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , уже мав механічні пошкодження, а в акті огляду транспортного засобу № 3711 (дефектна відомість) були зафіксовані пошкодження (факт попереднього відновлювального ремонту), що не пов`язані із ДТП.

При встановленні наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що, дійсно, майно ОСОБА_1 було пошкоджене внаслідок ДТП, винуватцем якого є ОСОБА_2 , однак доказів того, що в результаті такого пошкодження автомобіля позивач переніс сильні душевні страждання, які можна було б оцінити в 10 000,00 грн, не наведено. Суд вважав достатнім стягнення на користь позивача компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 1 500,00 грн, адже належний йому транспортний засіб зазнав незначних механічних пошкоджень у вказаній ДТП, покинув місце пригоди своїм ходом, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, її узагальнені доводи та позиції інших учасників справи

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що причиною відмови в задоволенні позову є недоведення заявлених вимог, що супроводжувалось ухиленням позивача від проведення судової експертизи, зокрема, ненадання експерту необхідних матеріалів для її виконання.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги надані стороною позивача докази, як і не врахував клопотання представника позивача від 27 листопада 2024 року в цілому. Всі необхідні документи для проведення експертизи були надані, а отже суд був зобов`язаний направити матеріали справи до експертної установи для проведення експертизи. Твердження суду, за яких стороною позивача не було надано таких доказів, що і стало фактично підставою для відмови у позові, не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи.

Позовні вимоги були пред`явлені і розраховані на підставі звіту про оцінку ФОП « ОСОБА_3 » № 118/21 від 28 травня 2021 року, висновки якого жодною із сторін не спростовані, а його показники більші, аніж у звіті № 3711 від 28 квітня 2021 року, складного на замовлення страховика, а тому повним виконанням страховиком своїх обов`язків можна визнати лише за умови доплати страхового відшкодування. Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу звіту страховика, аніж звіту проведеного на його замовлення. Саме тому вимога про стягнення зі страховика 21 585,09 грн страхового відшкодування є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Що стосується стягнення із ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, позивач зазначає, що сума вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля не охоплюється полісом обов`язкового страхування і перебуває виключно в межах відповідальності винуватця ДТП відповідно до статті 1194 ЦК України. Утім, враховуючи правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 21 грудня 2020 року в справі № 911/286/20 та від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, позивач вважає правильним при вирішенні цієї справи в апеляційному суді все ж таки призначити проведення автотоварознавчої експертизи, яка в подальшому буде покладена в основу судового рішення.

Також вказує, що заявлена сума моральної шкода безпідставно занижена судом з огляду на те, що факт пошкодження автомобіля в ДТП та термін відновлення порушеного права позивача прямо впливає на розмір понесеної моральної шкоди. На думку позивача, 10 000, 00 грн є достатньою сумою для відшкодування душевних страждань та не призводить до безпідставного збагачення за рахунок відповідача.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Процесуальні рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 752/25040/21.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу по наявним у справі матеріалам, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (далі - КНДЕКЦ МВС України), та зупинено провадження у справі № 752/25040/21 на час проведення експертизи.

29 вересня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання судового експерта КНДЕКЦ МВС УкраїниСтаріннової В. А. від 23 вересня 2025 року № СЕ-19/111-25/57442-АВ про надання додаткових матеріалів для проведення судової автотоварознавчої експертизи, а саме фотозображення пошкодженого транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , виконані при проведенні технічного огляду та наявні у звіті № 3711 від 28 квітня 2021 року у якісному цифровому кольоровому форматі (в електронному форматі на DVD-диску або флеш-носії), яке 01 жовтня 2025 року було направлене до виконання ОСОБА_1 та його представнику - ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі його представника - адвоката Космини В.М. про витребування доказів, а саме у ФОП ОСОБА_5 фотозображення пошкодженого транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , виконані при проведенні технічного огляду та наявні у звіті № 3711 від 28 квітня 2021 року, відмовлено.

21 листопада 2025 року до апеляційного суду надійшло повідомлення судового експерта КНДЕКЦ МВС України Старіннової В.А. про неможливість проведення судової експертизи від 12 листопада 2025 року № СЕ-19/111-25/57442-АВ.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року поновлено провадження у справі та призначити її до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 81).

11 квітня 2021 року о 21 годині 30 хвилин по алеї Поташника в м. Вишгороді Київської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований позаду автомобіль Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі № 363/1618/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (т. 1, а.с. 6).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» відповідно до договору (полісу) № АР617999 від 03 серпня 2020 року, у зв`язку з чим 14 квітня 2021 року позивач звернуся до страховика із повідомленням про ДТП та виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с. 59, 60).

21 квітня 2021 року ФОП ОСОБА_5 проведено огляд пошкодженого автомобіля Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті якого складено акт огляду транспортного засобу № 3711 (дефектна відомість) із наведенням переліку деталей та опису пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП від 11 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 68).

Відповідно до звіту № 3711 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 21 квітня 2021 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ СК «Інтер-Поліс», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження, становить 8 914,69 грн (т. 1, а.с. 62-66).

Згідно із страховим актом № 648/3711/59/21 від 04 червня 2021 року за договором (полісом) страхування № АР-0617999 від 03 серпня 2020 року, загальна сума страхового відшкодування становила 7 888,97 грн (т. 1, а.с. 84).

На підставі зазначеного страхового акту 04 червня 2021 рокуПрАТ СК «Інтер-Поліс» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 7 888,97 грн (т. 1, а.с. 86).

Водночас, позивачем було самостійно замовлено оцінку вартості (розміру) матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у зв`язку з чим 14 травня 2021 року СПД «ОСОБА_3.» проведено технічний огляд пошкодженого транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , та 28 травня 2021 року складено звіт № 118/21 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 47 133,22 грн, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданий збиток складає 29 474,06 грн (т. 1, а.с. 9-18).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає в повній мірі.

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було прийнято Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV), яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно із статтею 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Аналіз змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та позиції відповідачів дає підстави для висновку, що спір у цій справі полягає у визначенні правильного розміру майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП за участю транспортних засобів Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , та Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , що мала місце 11 квітня 2021 року в м. Вишгороді Київської області з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив у тому числі з того, що позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру збитків, що узгоджується із положеннями статті 34 Закону № 1961-IV та правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 301/1075/15.

Так, згідно з пунктами 34.1, 34.2 статті 34 Закону № 1961-ІV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У відповідності до пункту 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Разом з тим, пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У відповідності до пункту 36.7 статті 36 Закону № 1961-IV рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Тлумачення зазначених правових норм спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судом в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Крім того, статті 2, 22, 29, 34, 36 Закону № 1961-IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 04 червня 2021 року ПрАТ СК «Інтер-Поліс» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування за договором (полісом) страхування № АР-0617999 від 03 серпня 2020 року, в сумі 7 888,97 грн, однак матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони досягли згоди про розмір матеріальних збитків за страховим випадком, який відбувся 11 квітня 2021 року, а цей розмір страхової суми у встановленому законом порядку був погоджений позивачем.

Отже, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки страховик вчасно направив свого представника для визначення розміру завданих збитків, то у позивача були відсутні підстави для самостійного залучення суб`єкта оціночної діяльності.

Разом із тим, такий висновок суду не призвів до неправильного вирішення справи в частині вимог ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Інтер-Поліс»з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що: «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».

В частині третій статті 12, частинах першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, який повинен виражатися в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні ДТП (страхового випадку) повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 77-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

У справі, яка переглядається, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення із страховика ПрАТ СК «Інтер-Поліс» залишку невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 585,09 грн, а із страхувальника ОСОБА_2 - різниці між фактичною вартістю ремонту транспортного засобу з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням у розмірі 17 659,16 грн.

В матеріалах справи наявні два звіти щодо визначення вартості матеріального збитку, а саме звіт № 3711 від 21 квітня 2021 року, складений ФОП ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ СК «Інтер-Поліс», та звіт № 118/21 від 28 травня 2021 року, складений СПД « ОСОБА_6 » на замовлення ОСОБА_1 , у яких значно відрізняються значення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, яка мала місце 11 квітня 2021 року в м. Вишгороді Київської області.

Встановлено, що 21 квітня 2021 року після отримання від позивача повідомлення про ДТП ПрАТ СК «Інтер-Поліс» направило оцінювача КТЗ - ФОП ОСОБА_5 для проведення огляду пошкодженого автомобіля Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим було складено акт огляду транспортного засобу № 3711 (дефектна відомість) із наведенням переліку назв конструктивних складових, опису та фотофіксацією пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП від 11 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 68-81).

Згідно із звітом № 3711 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 21 квітня 2021 року ФОП ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження, становить 9 138,38 грн, а вартість матеріального збитку, завданого його власнику - 8 914,69 грн (т. 1, а.с. 62-66).

Вказані значення завданого збитку були взяті за основу при визначенні ПрАТ СК «Інтер-Поліс» суми страхового відшкодування, яка виплачена ОСОБА_1 згідно із страховим актом № 648/3711/59/21 від 04 червня 2021 року (т. 1, а.с. 84, 85).

Натомість, на доведення вартості заподіяної йому майнової шкоди позивач надав суду звіт про оцінку № 118/21 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складений 28 травня 2021 року СПД « ОСОБА_6 », відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 47 133,22 грн, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданий збиток складає 29 474,06 грн (т. 1, а.с. 9-18).

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що цим письмовим доказом ОСОБА_1 не довів розмір завданої йому матеріальної шкоди саме внаслідок ДТП, що мала місце з вини ОСОБА_2 11 квітня 2021 року по алеї Поташника в м. Вишгороді Київської області.

Із постанови Вишгородського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року у справі № 363/1618/21 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності вбачається, що 11 квітня 2021 року о 21 годині 30 хвилин по алеї Поташника в м. Вишгороді Київської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований позаду автомобіль Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Звертаючись 12 квітня 2021 року до страховика із повідомленням про ДТП, позивач зазначив перелік пошкоджень, які отримав його транспортний засіб в результаті ДТП, а саме: переднє праве крило, переднє ліве крило, передній бампер, передня права фара (т. 1, а.с. 59, 60).

При огляді пошкодженого транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , оцінювач - ФОП ОСОБА_5 установив характер і опис пошкоджень вказаного автомобіля згідно із урахуванням доданої калькуляції АUDАТЕХ, а саме: бронеплівка передньої правої фари, облицювання переднього бампера з правої сторони та правого переднього крила.

Зазначені обставини підтверджуються й фототаблицею пошкоджень транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , отриманих внаслідок ДТП від 11 квітня 2021 року, до акту огляду транспортного засобу № 3711 (дефектна відомість) від 21 квітня 2021 року.

Також, за результатом огляду оцінювачем було виявлено, що транспортний засіб відновлювався ремонтом: кришка багажного відсіку, облицювання заднього бампера, облицювання переднього бампера. Пошкодження хрому поверхні гратки радіатора. Пошкодження ЛФП та тріщини пластику (сліди неякісно виконаного попереднього ремонту) облицювання переднього бампера у лівій частині та відлом нижніх кріплень у лівій частині та центральній. Злом нижньої центральної гратки облицювання переднього бампера з відломом фрагменту. Крило переднє ліве - деформація із пошкодження ЛФП. Боковина задня ліва - деформація без пошкодження ЛФП (експлуатаційна, виправляється без пофарбування). Пошкодження ЛФП диску переднього правого колеса (т. 1, а.с. 68).

Водночас, у акті (протоколу) технічного огляду транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного 14 травня 2021 року оцінювачем - СПД « ОСОБА_6 », зазначено такий опис пошкоджень: бампер передній має деформацію з правої сторони та повздовжню (по всій довжині) деформацію та випуклість з лівої сторони, крило переднє праве - деформація в передній частині (направлена із зовні в середину), крило переднє ліве - деформація в передній частині (направлена із середини на зовні), капот - потребує юстування (виставлення зазорів), в результаті ДТП виникло незначне перекошування передньої частини КТЗ, можливе виявлення прихованих дефектів, а саме ушкодження панелі передньої (рамки радіаторів) (т. 1, а.с. 9).

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, які були дослідженні в ході розгляду справи на предмет їх належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий позивачем звіт щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля не підтверджує того, що проведення відповідних робіт необхідно для усунення тих пошкоджень майна, отриманих саме в дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача як винної особи.

Суд взяв до уваги, що згідно із звітом про оцінку № 118/21 від 28 травня 2021 року та ремонтною калькуляцією № 4734 від 27 травня 2021 року до вартості матеріального збитку, завданого позивачу, було включено проведення ремонтних робіт по ремонту лівого переднього крила та капоту, а також усунення перекосу передньої частини автомобіля, що не відповідає механізму пошкоджень, які транспортний засіб Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , отримав внаслідок ДТП від 11 квітня 2021 року.

Вирішуючи спір між позивачем та страховиком винуватця ДТП, суд обґрунтовано поставив під сумнів можливість пошкодження цих конструктивних елементів автомобіля за тих обставин ДТП, які зазначені у постанові про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, а також схемі ДТП.

Із матеріалів справи відомо, що ОСОБА_2 рухався на своєму автомобілі заднім ходом та допустив зіткнення у припаркований автомобіль позивача, а саме контактна взаємодія на транспортному засобі Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , відбулася у нижній правій частині бампера і правого переднього крила.

Виходячи з цього, логічним є пошкодження саме передньої правої передньої частини автомобіля Audi А4 та бампера. Даних про те, що внаслідок ДТП автомобіль позивача розвернуло, ударило в іншій автомобіль або предмет, внаслідок чого автомобіль міг би отримати пошкодження не тільки правої, а і лівої частини чи капота, матеріали справи не містять.

Також не могли залишитись поза увагою суду і обставини щодо того, що 21 квітня 2021 рокуавтомобіль позивача був оглянутий оцінювачем -ФОП ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_1 , за результатами якого був складений акт огляду транспортного засобу № 3711 (дефектна відомість), щодо якого позивач не висловив будь-яких заперечень.

В цьому акті огляду зазначено, що транспортний засіб уже відновлювався ремонтом і на ньому є пошкодження не пов`язані з подією ДТП, зокрема: пошкодження ЛФП та тріщини пластику (сліди неякісно виконаного попереднього ремонту) облицювання переднього бампера у лівій частині та відлом нижніх кріплень у лівій частині та центральній; злом нижньої центральної гратки облицювання переднього бампера з відломом фрагменту; крило переднє ліве із деформацією із пошкодження ЛФП.

Не дивлячись на те, що суди першої та апеляційної інстанції в сукупності чотири рази постановляли ухвали про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсного розміру відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників із ПДВ станом на дату ДТП, яка мала місце 11 квітня 2021 року, така експертиза так і не була проведена у зв`язку ненаданням стороною позивача матеріалів, необхідних для проведення відповідної судової експертизи, зокрема в останнє - фотозображень пошкодженого транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , виконані при проведенні технічного огляду та наявні у звіті № 3711 від 28 квітня 2021 року у якісному цифровому кольоровому форматі (в електронному форматі на DVD-диску або флеш-носії).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено та не спростовано позивачем, що станом на 24 березня 2020 року, тобто майже за рік до ДТП, автомобіль Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , уже мав механічні пошкодження, а в акті огляду транспортного засобу № 3711 (дефектна відомість) були зафіксовані пошкодження (факт попереднього відновлювального ремонту), що не пов`язані із ДТП.

Отже, оскільки автомобіль мав також інші ушкодження, які були отримані за інших ДТП, покладення на відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» заявленої позивачем суми витрат по відновленню технічного стану транспортного засобу є необґрунтованим.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2024 року у справі № 523/4865/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції вважав, що більш переконливими є докази, які надані відповідачем щодо розміру матеріального збитку, визначеного оцінювачем на його замовлення, а правдивість тверджень позивача щодо розміру заподіяної йому при ДТП шкоди суд поставив під сумнів, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про стягнення залишку невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 585,09 грн, оскільки заявлений позивачем розмір майнової шкоди є недоведеним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між встановленим розміром майнової шкоди (вартістю відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин транспортного засобу) та страховим відшкодуванням, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний правовий висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20.

Отже, системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, що відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16, згідно якого за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна, підстав для відступу від якого колегія суддів не вбачає, оскільки у справі, що переглядається, позивач заявив вимогу не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП, винуватцем якого є відповідач.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, пунктом 36.6. статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як було встановлено вище, відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 3711 від 21 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi А4, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження, становить 9 138,38 грн, а вартість матеріального збитку, завданого його власнику - 8 914,69 грн.

Згідно із розрахунком суми страхового відшкодування, який став підставою для складення страхового акту № 648/3711/59/21 від 04 червня 2021 року за договором (полісом) страхування № АР-0617999 від 03 серпня 2020 року, від суми вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (9 138,38 грн) страховиком було вирахувано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля (223,69 грн), ПДВ на запасні частини (25,72 грн), обов`язкову франшизу (1 000,00 грн) та здійснено 04 червня 2021 року ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 7 888,97 грн (т. 1, а.с. 84-86).

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в порушення вищенаведених норм матеріального права безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу виходячи з того, що він вже отримав від страхової компанії таке відшкодування з врахуванням фізичного зносу автомобіля.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що такий підхід застосовується для розрахунку розміру страхового відшкодування потерпілій особі лише страховиком заподіювача шкоди, тоді як у даному випадку слід брати до уваги вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування його фізичного зносу.

За таких обставин ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 різницю між визначеною страховиком вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без врахування його фізичного зносу та виплаченим страховим відшкодуванням включно із безумовною франшизою страховика в сумі 1 223,69 грн, оскільки такий розмір відшкодування відповідає вимогам чинного законодавства і позивачем заявлено ці вимоги у зв`язку з необхідністю відновлення автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу).

Стягнення майнової шкоди у вказаному розмірі з ОСОБА_2 , як з винної особи, у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, так як вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Колегія суддів також не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що керуючись положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У справі, яка переглядається, встановлено, що внаслідок ДТП, яке сталось з вини відповідача, автомобіль позивача було пошкоджено, останній зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.

Як вказував позивач, неправомірні дії відповідача призвели до його глибоких психологічно-душевних страждань, порушення звичних умов його життя та членів його родини, в тому числі у зв`язку із необхідністю витрачати час та кошти на захист власних інтересів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки є доведеним факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, то є обґрунтованими доводи позивача про те, що він зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження цього майна, обмеження у повноцінному користуванні ним і необхідності прикладення додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права.

Розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкодив сумі 1 500,00 грн, зважаючи на пережитий емоційний стрес, витрачений час та зусилля, які є необхідними для відновлення попереднього стану транспортного засобу, вочевидь не можна визнати розумним і пропорційним.

На думку колегії суддів, з урахуванням засадсправедливості розмір моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн в повній мірі буде відповідати тим негативним наслідкам морального характеру і глибині душевних страждань, які пережив позивач внаслідок пошкодження його майна в ДТП.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 223,69 грнта моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі статті 375 ЦПК України як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного з відповідача ОСОБА_2 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 224,57 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 336,86 грн - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 561,43 грн судового збору.

Щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 223,69 грнта моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 561,43 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба

Д.О. Таргоній