Справа № 452/4494/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

02.03.2026 м. Турка

Суддя Турківського районного суду Львівської області Волинець М.З., розглянувши матеріали позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення передплати грошового забезпечення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), через підсистему «Електронний суд» подав до Самбірського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача суму надміру нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за травень 2025 року в розмірі 15 845,64 грн та судові витрати по справі.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2026 цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення передплати грошового забезпечення передано за підсудністю до Турківського районного суду Львівської області.

Справа надійшла до Турківського районного суду Львівської області 26.02.2026 вх. № 1110/26 та передана судді Волинець М.З.

Підставою звернення до суду з позовом, на думку позивача, є те, що відповідач 23.05.2025 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , з вказаного часу безпідставно відсутній на службі та обов`язки військової служби не виконував. За вказаним фактом проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що солдат ОСОБА_1 , діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив втечу під час слідування з Львівського військово - медичного клінічного центру ДПСУ та станом на дату закінчення проведення службового розслідування не повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вказує на ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст.407 КК України, про що видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.06.2025 № 735-АГ «Про результати службового розслідування». Відповідачу за час проходження ним військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) 14.05.2025 нараховано та виплачено грошове забезпечення за травень 2025 року на загальну 20 103 грн 70 коп. з урахуванням податків та зборів, які зараховано на його картковий рахунок в ПАТ «ПриватБанк» 14.05.2025. З дня самовільного залишення ОСОБА_1 місця несення служби, 23.05.2025, він безпідставно відсутній на службі та не виконує обов`язків військової служби, наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.11.2025 № 632-ОС, ОСОБА_1 позбавлено премії повністю за травень місяць 2025 року. У зв`язку з перерахунком ОСОБА_1 грошового забезпечення за травень 2025, виникла переплата грошового забезпечення, внаслідок чого останній незаконно набув кошти в якості грошового забезпечення, за період невиконання ним обов`язків військової служби, тим самим спричинивши майнову шкоду позивачу.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви вважає, що у відкритті провадження у зазначеній цивільній справі слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частини 1 ст. 18 Закону України від 02.06.2026 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.п. 1, 2 ч.1 ст. 19 КАС України).

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні висновки висвітлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15 (пункт 72).

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19 (пункт 47)виснувала, що для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим прийняттям, проходженням або звільненням виник спір.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч.1 ст. 4 КАС України у чинній редакції).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 454/3221/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України врегульовано «Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» затв. наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 558 від 25.06.2018, в розділі І якої зазначено: грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Таким чином, спір, що виник між сторонами, стосується проходження відповідачем військової служби, що включає те, що відповідач самовільно залишив розташування військової частини, а відтак з вказаного часу безпідставно відсутній на службі та обов`язки військової служби не виконував, незаконно набув грошове забезпечення, за період невиконання ним обов`язків військової служби.

З огляду на викладене, вказаний спір має ознаки публічно-правового, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення передплати грошового забезпечення, оскільки зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.ч.2-5 ст.186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявнику не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

В частині 1 ст. 20 КАС України визначено перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Вказаний перелік є вичерпний та в ньому не міститься позовних заяв про оскарження дії суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 20 КАС України встановлено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Отже, позивачу необхідно звернутися з вказаною позовною заявою до Львівського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст.ст. 19,186 ЦПК України, ст.ст.2, 4, 5, 19, 20 КАС України суд,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення передплати грошового забезпечення -відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Марія ВОЛИНЕЦЬ