Справа № 186/2279/25
Провадження № 6/0186/66/26
У Х В А Л А

02 березня 2026 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "УКРГАЗБАНК", про заміну стягувача у виконавчих листах,

ВСТАНОВИВ :

10 лютого 2026 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "УКРГАЗБАНК", про заміну стягувача у виконавчих листах.

Заява мотивована тим, що рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року в справі №186/2279/25 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" заборгованість за кредитним договором №017/10/2013/364 від 10 жовтня 2013 року в розмірі 183 069 (ста вісімдесяти трьох тисяч шістдесяти дев`яти) гривень 49 копійок, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 110 876,23 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 15 804,41 гривень, заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) - 15 842,46 гривень, заборгованість згідно індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 40 546,39 гривень, а також судові витрати.

14 січня 2026 року між ПАТ «Укргазбанк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги зобов`язань за кредитними договорами фізичних осіб та дебіторською заборгованістю у вигляді грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.С.Малим за р.№65 за яким ПАТ «Укргазбанк» відступило на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» право вимоги за кредитним договором №017/10/2013/364 від 10 жовтня 2013 року, який був укладений між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 у тому числі права вимоги по цьому договору за фінансовими кредитами, включаючи права вимоги у вигляді грошових коштів, які існують на дату його укладення за кредитними договорами фізичних осіб та дебіторської заборгованості у вигляді грошових коштів, за якими фізичні особи та/або особи, які є поручителями/майновими поручителями та/або особи, які зобов`язані сплатити борг/виконати вимогу Банку за зобов`язаннями фізичних осіб на іншій правовій підставі (далі Боржники) повинні сплатити борг/виконати вимогу Банку згідно з укладеними кредитними договорами та договорами дебіторської заборгованості (далі Основні договори) та договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави (далі Договори забезпечення), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них і права вимоги за якими відступаються на підставі цього договору до боржників (включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників за основними договорами та договорами забезпечення) та зазначені/перелічені/наведені в Реєстрах, погоджених сторонами у додатках №1, №1.1, №1.2 та №2. У тому числі, було відступлено право вимоги за Договором поруки № 017/10/2013/364/П від 10 жовтня 2013 року, укладеним між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норма статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає як заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником так і заміну боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а отже може бути проведена на будь-якій стадії процесу, що також узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року по справі № 6-1355/10, провадження №61/12076св18, а відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва, що узгоджується з позицією викладеною в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Просить суд замінити сторону стягувача з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК", як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", , у виконавчих листах по справі №186/2279/25.

Представник заявника - ТОВ "Брайт Інвестмент" в заяві про заміну стягувача просив розглянути дану справу в його відсутність.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи.

Відповідно ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За таких обставин та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області №186/2279/25 від 23 грудня 2025 року було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" заборгованість за кредитним договором №017/10/2013/364 від 10 жовтня 2013 року в розмірі 183 069 (ста вісімдесяти трьох тисяч шістдесяти дев`яти) гривень 49 копійок, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 110 876,23 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 15 804,41 гривень, заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) - 15 842,46 гривень, заборгованість згідно індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 40 546,39 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" судовий збір по справі в розмірі 1 211 (однієї тисячі двохста одинадцяти) гривень 20 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" судовий збір по справі в розмірі 1 211 (однієї тисячі двохста одинадцяти) гривень 20 копійок.

Відповідно до ст. 82 п. 4 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вказаного рішення суду, Шахтарським міським судом Дніпропетровської області були видані виконавчі листи стягувачу - ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК".

14 січня 2026 року між ПАТ «Укргазбанк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги зобов`язань за кредитними договорами фізичних осіб та дебіторською заборгованістю у вигляді грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.С.Малим за р.№65 за яким ПАТ «Укргазбанк» відступило на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» право вимоги за кредитним договором №017/10/2013/364 від 10 жовтня 2013 року, який був укладений між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 у тому числі права вимоги по цьому договору за фінансовими кредитами, включаючи права вимоги у вигляді грошових коштів, які існують на дату його укладення за кредитними договорами фізичних осіб та дебіторської заборгованості у вигляді грошових коштів, за якими фізичні особи та/або особи, які є поручителями/майновими поручителями та/або особи, які зобов`язані сплатити борг/виконати вимогу Банку за зобов`язаннями фізичних осіб на іншій правовій підставі (далі Боржники) повинні сплатити борг/виконати вимогу Банку згідно з укладеними кредитними договорами та договорами дебіторської заборгованості (далі Основні договори) та договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави (далі Договори забезпечення), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них і права вимоги за якими відступаються на підставі цього договору до боржників (включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників за основними договорами та договорами забезпечення) та зазначені/перелічені/наведені в Реєстрах, погоджених сторонами у додатках №1, №1.1, №1.2 та №2. У тому числі, було відступлено право вимоги за Договором поруки № 017/10/2013/364/П від 10 жовтня 2013 року, укладеним між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 .

Копією платіжної інструкції №11 від 16 січня 2026 року підтверджується, що ТОВ "Брайт Інвестмент" сплатило на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" суму грошових коштів на виконання умов договору про купівлю-продаж прав вимоги від 14 січня 2026 року.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання визначені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до п. 4 ч. 102 Розділу ХІІІ ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Законом України «Про виконавче провадження»: «4) визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану». Аналізуючи викладене: строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначений у виконавчому документі є 22 березня 2022 року, а отже не був пропущений станом на дату запровадження в Україні воєнного стану (24 лютого 2022 року). Воєнний стан, починаючи з моменту його запровадження скасований або припинений не був, станом на дату подачі цієї заяви воєнний стан не скасовано і не припинено, а отже і станом на дату подачі цієї заяви строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не є пропущеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у справі 260/2595/22.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), при цьому, відступлення прав вимоги - є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину та допускається протягом усього часу існування зобов`язання.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового Кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 516 ЦК України), водночас, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги (ст. 519 Цивільного кодексу України).

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України встановлено правила належності доказів, які визначають об`єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, при цьому, правила належності доказів спрямовані, насамперед, на досягнення процесуальної економії через усунення з судового розгляду доказів, які не мають значення для вирішення справи. Належними є докази, що належать до предмета доказування, суд має відібрати лише ті докази, що містять інформацію щодо предмета доказування, виключивши з процесу доказування докази, що не належать до справи, наявність яких ускладнює процес доказування, встановлення дійсних обставин справи, затягує розгляд справи. Значення ознаки належності, полягає в тому, що вона дозволяє правильно визначити обсяг доказового матеріалу, відібрати лише ті докази, які дійсно потрібні для встановлення фактичних обставин справи, тобто належність доказів - це наявність їхнього значення для цивільної справи.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено «Презумпцію правомірності правочину», а отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, оскільки, презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин та полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно, водночас, своїм підґрунтям - встановлення презумпції правомірності правочину має визначальний принцип приватного права «Дозволено все, що прямо не заборонено законом», а також такі засади цивільного права, як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, а тому, згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину) вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії, при цьому, не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Суд застосовує правові висновки, викладені у постановах ВC від 31.10.2018 у справі №2-а-3494/11 та від 27.08.2020 у справі №804/536/18, відповідно до яких заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У таких висновках необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд наголошує, що сам лише факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах,без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи на виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні у виконавчому листі сторони стягувача його правонаступником відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення, при цьому, на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

За таких обставин, існують всі підстави для заміни сторони відкритого виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним, а тому реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87), водночас, тенденція недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов`язаних із реалізаціє особою свого права на доступ до правосуддя, прослідковується у правових висновках Верховного Суду, зокрема, у Постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019 р. у справі: №367/8573/17, від 18 грудня 2018 р. у справі: №761/5894/17, від 09 липня 2019р. у справі: №826/6479/18.

Верховний Суд при розгляді справи: №6-1355/10 (за заявою про заміну сторони виконавчого провадження) здійснив висновок про те, що задовольняючи заяву ТОВ "Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, при цьому, заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження, а так/само, норма статті 442 Цивільного процесуального кодексу України має імперативний характер, оскільки, її нормами прямо визначено правило поведінки, а саме, право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінити сторону виконавчого провадження лише у відкритих виконавчих провадженнях чи за інших обставин.

За таких обставин, звертаючись до норм ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України, законодавець чітко зазначив про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах, а тому, при наявності доказів (належних та допустимих) правонаступництва, право заміни сторони виконавчого провадження (стягувача) є беззаперечним.

Окрім наведеного, в Постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року справа №643/4902/14-ц) наведена аналогічна позиція, з правовим висновком, зокрема, тлумачення ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору:

- купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК);

- дарування (ч.2 ст.718 ЦК);

- факторингу (гл.73 ЦК).

Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 т.15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи, водночас, такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 р. у справі №6-122цс13.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки, новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Водночас, слід зазначити про те, що дії боржника щодо невиконання протягом тривалого часу рішення суду, що набрало законної сили - не можуть вчинятися на шкоду іншим учасникам цивільних правовідносин з метою уникнення виконання рішення суду та сплати боргу. Боржники, проти яких ухвалені судові рішення про стягнення боргу та не виконують їх - діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно стягувача (Кредитора), при цьому, їхні дії спрямовані на порушення майнових інтересів стягувача (Кредитора), а тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (схожий за змістом висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц).

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», адже, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником на стадії виконання судового рішення.

З наведених положень ст.442 ЦПК України вбачається, що нею регламентовано порядок заміни сторони правонаступником на стадії виконання судового рішення. Враховуючи вищезазначене та позиції Верховного Суду, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, оскільки, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 2- 3897/10, від 05 грудня 2018 року в справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі №201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року в справі №190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), а також постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Звернення правонаступника первісного кредитора, ТОВ "Брайт Інвестмент" із заявою про надання йому статусу стягувача до суду - відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з чим, існують правові підстави для задоволення заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" про заміну вибулого стягувача виконавчого провадження у справі №186/2279/25 на правонаступника.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», -суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "УКРГАЗБАНК", про заміну стягувача у виконавчих листах - задовільнити.

Замінити вибулого стягувача - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент", , місце знаходження: 49001, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, будинок 9, у виконавчих листах №186/2279/25.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: С.А.Янжула.