РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Мушкета О.О.

за участю секретаря судового засідання Тивонюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обґрунтування вказаної заяви представник заявниці зазначив, що 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, батькові і матері заявниці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , відповідно до якого житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , належить останнім на праві спільної власності.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після смерті якого відкрилась спадщина за законом на належну йому на праві власності 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 , відповідно до ст.ст.1261, 1268 ЦК України, спадщину прийняла, однак не оформила на себе у встановленому законом порядку його дружина ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, після смерті якої відкрилась спадщина за законом на належну їй на праві власності 1/2 частки вищевказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, і на 1/2 частки вищевказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, яку вона прийняла, однак не оформила на себе у вставленому законом порядку після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 .

Вказує, що відповідно до ст.ст.1261,1269 ЦК України, заявниця ОСОБА_1 має право на успадкування майна за законом, яке залишилося після смерті її матері ОСОБА_6 , яка була спадкоємицею за законом свого покійного чоловіка ОСОБА_5 .

На даний час у заявниці виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно їй у Володимирській державні нотаріальні конторі Володимирського району Волинської області було відмовлено, у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, невірно вказано прізвище її батька, замість « ОСОБА_7 », як зазначено в свідоцтві про його смерть та інших документах, зазначено» ОСОБА_8 », що ставить під сумнів належність вказаного вище правовстановлюючого саме ОСОБА_5 .

Оскільки наявність цього недоліку позбавляє заявницю можливості оформити свої спадкові права, просить суд встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документа- свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, на ім`я ОСОБА_5 .

Заявниця ОСОБА_1 та її представник- адвокат Закревський І.В., документи про підтвердження повноважень якого, містяться в матеріалах справи, у судове засідання не з`явився, представник заявниці -Закревський І.В. надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, та відсутності заявниці, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень по суті заяви не має та не заперечує щодо встановлення даного факту судом.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247ЦПКУкраїни у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Судом встановлено, що 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , відповідно до якого житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , належить останнім на праві спільної власності.

У зазначеному документі по тексту було зроблено технічну орфографічну помилку у прізвищі одного з власників майна, а саме: зазначено прізвище ОСОБА_9 , замість вірного ОСОБА_10 .

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_2 від 25.11.1972 року стверджується, що її батьками є- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В подальшому, 17.02.2011 року року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на «Цьось», відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 05.03.2005 року виконкомом Зимнівської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом на належну йому на праві власності 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявниці- ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 01.04.2025 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за законом на належну їй на праві власності 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , і на 1/2 частки вищевказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, яку вона прийняла, однак не оформила на себе у вставленому законом порядку після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 .

Заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадщину за законом, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_6 через помилку у написанні прізвища її батька в свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 ,виданого 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, де його прізвище зазначено, як « ОСОБА_8 ».

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.№5«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Таким чином можна зробити висновки, що вказані розбіжності в прізвищі батька заявниці виникли в зв`язку з людським фактором.

Заявниця зазначила, що встановлення даного факту необхідно їй для оформлення спадщини.

Таким чином оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і підтверджені в судовому засіданні письмовими доказами, тому є всі підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265, 315 319 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документа- свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 20 липня 2001 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, на ім`я ОСОБА_5 .

На рішення може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр МУШКЕТ