ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 175/144/19

провадження № 61-14541св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, Комунальне підприємство «Реєстрації нерухомості», ОСОБА_5 , Товарна біржа «Січеславська, Правова»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Бірюкова Олена Миколаївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Агєєва О. В., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова О. А., Комунальне підприємство «Реєстрації нерухомості» (далі - КП «Реєстрації нерухомості»), ОСОБА_5 , Товарна біржа «Січеславська, Правова» (далі - ТБ «Січеславська, Правова»), про встановлення нікчемності правочинів, застосування наслідків недійсності правочинів, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Розпорядженням голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

25 квітня 2025 року набув чинності Закон України № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким змінено найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на Індустріальний районний суд міста Дніпра.

У травні 2025 року ОСОБА_2 подала до Індустріального районного суду міста Дніпра заяву про забезпечення позову, в якій просила суд:

- заборонити до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 175/144/19 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкта, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 14);

- заборонити до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 175/144/19 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкта, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 14).

Заяву про забезпечення позову обґрунтувала тим, що забезпечення позову у цій справі є превентивним заходом, який має на меті запобігання недобросовісним діям відповідача, спрямованим на реалізації спірного майна, що може суттєво ускладнити реалізацію та поновлення порушених прав позивачки в майбутньому, для належного захисту прав та інтересів позивачки, а також запобігання можливому відчуженню або іншому розпорядженню спірним майном.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року у складі судді Дребот І. Я. у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі вже було вжито аналогічне забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна, яке є чинним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року скасовано. Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 175/144/19 ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкта, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна: 14). Заборонено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 175/144/19 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкту, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна: 14).

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції у цій справі та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, апеляційний суд виходив із того, що у поданій у травні 2025 року заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просила суд застосувати інший вид забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна, ніж той, який вже було вжито ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі.

Також апеляційний суд виходив із того, що процесуальний закон не забороняє одночасно застосовувати кілька видів забезпечення позову за умови, що вони не перевищують меж забезпечення вимог і не створюють дисбалансу інтересів сторін.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що незастосування заявленого позивачкою заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у цій справі в разі задоволення позову, тому існує нагальна необхідність застосування такого заходу забезпечення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У листопаді 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Бірюкова О. М., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити у силі ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема статей 149, 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:

- застосував запобіжний захід у цій справі при одночасному існуванні раніше встановленого іншим судом запобіжного заходу;

- не навів у оскаржуваному судовому рішенні належних мотивів та обґрунтувань необхідності застосування у цій справі додаткових заходів забезпечення позову;

- не врахував, що заходи забезпечення позову як в ухвалі Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року, так і в заяві позивачки, поданій у травні 2025 року, стосуються одного і того ж майна;

- не надав належної оцінки тому, що позивачка ОСОБА_2 вже зареєструвала своє право власності на спірне майно на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року у цій справі, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року, а також подала оголошення про продаж цього майна, що свідчить саме про її недобросовісні дії;

- не врахував, що ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року у справі № 202/2918/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності, задоволено заяву представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову та накладено арешт, шляхом встановлення заборони на відчуження та на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер :05:007:0319, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 ; житлового будинку, загальною площею 168,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- не звернув увагу на те, що позивачкою не наведено у своїй заяві беззаперечних підстав для необхідності додаткового забезпечення позову, а також наявності обставин, які свідчать про реальну загрозу невиконання або ускладнення виконання можливого судового рішення;

- не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 643/12369, від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19, від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23, від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22;

- не надав належної оцінки всім доводам і аргументам заявника, тощо.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_4 від інших учасників справи не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Бірюкова О. М., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Бірюкова О. М., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано із Індустріального районного суд м. Дніпра виділеніматеріали справи № 175/144/19; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У грудні 2025 року матеріали справи № 175/144/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року справу № 175/144/19 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у січні 2019 року ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова О. А., КП «Реєстрації нерухомості», ОСОБА_5 , ТБ «Січеславська, Правова», про встановлення нікчемності правочинів, застосування наслідків недійсності правочинів, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на спірне нерухоме майно та заборонити вчинення будь-яким особам будь-яких дій щодо нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , а саме:

- земельної ділянки, кадастровий номер :05:007:0319, площею 0,15 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 ;

- житлового будинку, загальною площею 168,6 кв. м, житловою площею 58,6 кв. м, матеріали стін: газобетон, опис: житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літ. під «А-1», терасою літ. «а-1», ґанком літ. «а», входом в підвал літ. «а1»; споруди № 1-4, літ. «І» (огорожі, замощення), адреса: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі № 175/144/19 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), шляхом заборони будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані із державною реєстрацією речових прав (зокрема, внесення, зміну та скасування) щодо нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки, кадастровий номер :05:007:0319, площею 0,15 га, цільове призначення -для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14;

- житлового будинку, загальною площею 168,6 кв. м, житловою площею 58.6 кв. м, матеріали стін: газобетон, опис: житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літ. під «А-1», терасою літ. «а-1», ґанком літ. «а», входом в підвал літ. «а1»; споруди № 1-4, літ. «І» (огорожі, замощення), за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14.

Розпорядженням голови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , передано на розгляд до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Витребувано в ОСОБА_4 нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 14, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номером :05:007:0319, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 . Витребувано в ОСОБА_4 нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 14, об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 168,6 кв. м, житлова площа 58,6 кв. м, матеріали стін - газобетон, опис: житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літ. під «А-1», терасою літ. «а-1», ґанком літ. «а», входом у підвал літ. «а1»; спорудами № 1-4, літ. «І» (огорожі, замощення), за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 липня 2024 року вирішено питання про розподіл судових витрат у цій справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 липня 2024 року залишено без змін.

На підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі №175/144/19 рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року в частині витребування майна та додаткове рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 липня 2024 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (касаційне провадження № 61-12291св24).

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким змінено найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на Індустріальний районний суд міста Дніпра.

У травні 2025 року ОСОБА_2 подала до Індустріального районного суду міста Дніпра нову заяву про забезпечення позову, в якій просила суд:

- заборонити до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 175/144/19 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкта, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 14);

- заборонити до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 175/144/19 ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкта, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме, земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна -14).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборона вичиняти певні дії.

Згідно з частиною другою статті 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлячи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі вже було вжито аналогічне забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна, яке є чинним.

Натомість, скасовуючи законну і обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, апеляційний суд помилково виходив із того, що у поданій у травні 2025 року заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просила суд застосувати інший вид забезпечення позову щодо спірного нерухомого майна, ніж той, який вже було вжито ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі.

Також апеляційний суд помилково виходив із того, щонезастосування заявленого позивачкою заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у цій справі в разі задоволення позову, тому існує нагальна необхідність застосування такого заходу забезпечення.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі, яка наразі є чинною, позов ОСОБА_2 забезпечено фактично двома видами забезпечення, а саме: арештом майна, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 (частина перша статті 150 ЦПК України), а також забороною будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані із державною реєстрацією речових прав (зокрема, внесення, зміну та скасування) щодо спірного нерухомого майна (частина друга статті 150 ЦПК України).

Водночас у поданій у травні 2025 року заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просила суд забезпечити позов лише одним видом забезпечення, а саме шляхом заборони заявнику та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкта, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно (частина друга статті 150 ЦПК України), і такий вид забезпечення позову є по суті тотожним одному з видів забезпечення позову, які застосовані ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі, а саме забороні вчинення дій.

Апеляційний суд проігнорував, що у своїй заяві позивачкою не наведено беззаперечних підстав для необхідності додаткового забезпечення позову, а також наявності обставин, які свідчать про реальну загрозу невиконання або ускладнення виконання можливого судового рішення у цій справі.

Також апеляційний суд проігнорував, що повторне забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом заборони вчинення певних дій щодо спірного майна, які вже введені ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у цій справі, є недоцільним та неспівмірним, зокрема з огляду на те, що на момент звернення ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову, позивачка вже зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 14, а відповідач позбавлений навіть права користуватись цим майном до ухвалення остаточного рішення суду у цій справі по суті спору.

Отже, суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених районним судом, неправильно застосував норми процесуального права, не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги та підстави відкриття касаційного провадження у цій справі, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, знайшли своє часткове підтвердження.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону, то оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі ухвали суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки Верховного Суду щодо задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 , скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі ухвали суду першої інстанції, судовий збір, який підлягав сплаті за розгляд справи судом касаційної інстанції (відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір») у сумі 605,60 грн, підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Бірюкова Олена Миколаївна, задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року скасувати, ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 травня 2025 року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк