Справа№938/125/26
Провадження № 2/938/202/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Верховинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: насосну станцію, позначену на плані під літерою «А», загальною площею 29,1 м.кв.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_2 внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно. За життя, батько склав 14.11.2002 заповіт, згідно якого в рівних частинах заповів їй та матері ОСОБА_3 житловий будинок та земельну ділянку за адресою селище Верховина, прис.Пушкар. Також, до складу нерухомого майна, яке не було охоплене заповітом, складеного 14.11.2002 батьком ОСОБА_2 , належала нежитлова будівля приміщення колишньої насосної станції, яку він купив у лікувально-оздоровчому комплексі «Верховина» згідно договору купівлі-продажу №146 від 12.08.1998. Вона звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину, яка охоплена заповітом. Спадкоємець за заповітом та за законом ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки у спадковому майні на її користь. У видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, а саме насосну станцію, їй було відмовлено з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Вважає, що таке майно перебувало у власності спадкодавця на час його смерті, що також підтверджено договором купівлі-продажу №146 від 12.08.1998, квитанцією №302 до прихідного касового ордера про оплату 500,00 грн за придбане приміщення насосної станції та довідкою Верховинської селищної ради про те, що приміщення насосної станції при житті належало ОСОБА_2 , яка знаходилася на земельній ділянці площею 0,01га, яка також перебувала у його законному користуванні. На час укладення договору купівлі-продажу, законодавством не вимагалося нотаріальне посвідчення таких договорів, а тому батько на законних підставах набув право власності на нежитлову будівлю. Вважає, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не може бути перешкодою для прийняття спадщини позивачем, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Верховинського районного суду від 21.01.2026 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області додаткові докази в справі.

Від приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, 05.02.2026 надійшли витребувані судом докази в справі.

За результатами підготовчого засідання, ухвалою суду від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання 02.03.2026 сторони не з`явилися, представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити без участі сторони позивача.

Відповідач, попередньо, 18.02.2026, подав заяву про визнання позовних вимог та не заперечив проти задоволення позову, розгляд справи просив проводити без участі представника.

А тому, оскільки у відповідності до положень ст.223 ЦПК України у суду відсутні перешкоди для розгляду справи у відсутності учасників справи, суд прийшов до переконання про можливість завершення розгляду справи та ухвалення судового рішення за правилами ч.4 ст.268 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по п`яту чергу.

Згідно із ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 цього кодексу.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До кола цих спадкоємців уходять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ст.1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З свідоцтва про народження позивача ОСОБА_4 (а.с.11) вбачається, що така народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 10.08.2019 (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 27.12.2024 (а.с.10).

Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюком І.І. 14.11.2002, ОСОБА_2 заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку в селищі Верховина, присілок Пушкар, в рівних долях дружині ОСОБА_3 , 1962 року народження та дочці - позивачці по справі ОСОБА_4 , 2000 року народження.

Відповідно до ч.ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з інформації наданої приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мартищук О.Я., після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу №12/2025.

Спадкоємці за заповітом від 14.11.2002, а саме: позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою прийняття спадщини за заповітом від 23.04.2025, ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки у спадковому майні за заповітом та за законом на користь ОСОБА_1 , подавши нотаріусу заяву про відмову від 14.01.2025.

Також, позивачем отримано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та житловий будинок садибного типу №50-А з господарськими будівлями та спорудами за адресою: селище Верховина, прис.Пушкар, Верховинського району Івано-Франківської області.

Представник ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від 24.04.2025, в інтересах спадкоємця за законом ОСОБА_1 , 18.12.2025 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме насосну станцію, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка не була охоплена заповітом від 14.11.2002.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу від 18.12.2025, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на насосну станцію, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на насосну станцію.

Дійсно, як встановлено судом на даний час право власності на насосну станцію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ні за ким, не зареєстровано і свідоцтво про право власності на будинок не видавалося.

Однак, як вбачається з договору купівлі-продажу №146 від 12.08.1998, укладено між ЛОК «Верховина» в особі директора Жичицького Р.М. та ОСОБА_2 , ЛОК «Верховина» передає у власність бувше приміщення насосної станції розміром 5м 40см на 2м 80 см ОСОБА_2 зобов`язується прийняти вказане приміщення і оплатити ціну 500грн, яка вноситься в касу ЛОК «Верховина» в момент підписання договору та провести реєстрацію приміщення в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації. Передача об`єкта продажу здійснюється ЛОК «Верховина» з моменту підписання даного договору (а.с.20).

Квитанцією №302 до прихідного касового ордера підтверджується здійснення ОСОБА_2 оплати в сумі 500,00 грн. за придбане приміщення насосної станції (а.с.21).

З довідок Верховинської селищної ради від 12.01.2026 №32 та від 19.01.2026 №109, приміщення насосної станції, яке при житті належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,01га, яка перебувала у законному користуванні ОСОБА_2 , згідно Акту-абрису від 24.12.1996, однак приватизована не була (а.с.30-31).

Як вбачається з акту-обрису Верховинської селищної Ради народних депутатів від 24.12.1996 вбачається, що згідно рішення сесії сільської Ради №ІІ від 17.12.1996 виділено земельну ділянку ОСОБА_2 в розмірі 0,01 га в АДРЕСА_2 (а.с.19).

Згідно представленого технічного паспорту, громадський будинок насосна станція, позначена на плані під літерою «А», загальною площею 29,1 м.кв., основна площа 14,1 м.кв, площа літніх, неопалювальних приміщень 15,0 м.кв., розташований в АДРЕСА_1 , складається з приміщень: веренди, площею 15,0 м.кв., приміщення, площею 14,1 м.кв. (а.с.22-24).

Згідно звіту №571 про незалежну оцінку ринкова вартість даної споруди станом на 05.11.2025 становить 54310,00 грн. (а.с.25-29).

Відповідно до п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності в Україні до моменту набрання чинності ЦК України з 01.01.2004 року регулювалися положеннями ЦК України 1963 року та Законом України «Про власність», який введено в дію з 15.04.1991 року.

Відповідно до положень ст.12 цього Закону було визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (ст. 13 Закону).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК України 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

У статтях 227 ЦК України (1963 року) зазначається про нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу житлових квартир, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином.

Тобто, у період укладання спадкодавцем договору купівлі-продажу у законодавстві були відсутні прямі норми щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу №146 від 12.08.1998 приміщення колишньої насосної станції укладено сторонами в письмовій формі, у договорі досягнуто згоди по всіх істотних умовах та умови договору виконані сторонами.

Таким чином, з наведеного вбачається, що спірна нежитлова споруда в АДРЕСА_1 належним чином була набута у власність спадкодавцем ОСОБА_2 , з моменту передачі речі, а саме з моменту підписання договору купівлі-продажу №146 від 12.08.1998, а тому такий об`єкт нерухомого майна також входить в обсяг спадкового майна.

Отже, враховуючи, що спірне нерухоме майно насосна станція належним чином набута у власність батьком позивача, а тому, не зважаючи на відсутність на даний час підтверджених документів про державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_2 , суд приходить до переконання, що на момент його смерті таке нерухоме майно входило в об`єм спадкового майна і підлягало спадкуванню його спадкоємцями, в тому числі позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом. А тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не може бути перешкодою для прийняття спадщини позивачем, так як відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: насосну станцію, позначену на плані під літерою «А», загальною площею 29,1 м.кв.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Верховинська селищна рада, юридична адреса: селище Верховина, вул. Івана Франка, 3, Верховинський район, Івано-Франківська область; .

Суддя: Андрій БУЧИНСЬКИЙ