КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3987/6339/2026 Головуючий у ІІ інстанції ТаргонійД.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 нарішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 28 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 05 серпня 2020 року.

AT«Універсал Банк» пропонує необмеженому колу фізичних осіб - резидентів України скористатися банківськими послугами щодо продуктів monobankUniversalBank, для чого пропонує приєднатись до опублікованих на сайті Банку Умов і правил обслуговування в AT«Універсал Банк « при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | UniversalBank (далі - Умови і правила). Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком. Своїм підписом на Анкеті заяві Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент її підписання ознайомився з текстом Умов і правил, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків, повністю зрозумів їхній зміст, погоджується з викладеним, розуміє свої права та обов`язки, в т.ч. право відмовитися від отримання рекламних матеріалів засобами дистанційних каналів комунікації.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

Окрім того, в Анкеті зазначено наступне: «6. Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем «Clyuch», яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та або Банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису11. Усе листування щодо цього Договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору».

Станом на 30 березня 2023 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк 30 березня 2023 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п.п. 5.18, 5.19 кредит 28 квітня 2023 став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості Банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 серпня 2020 року, яка станом станом на 09 травня 2024 року становить 76 710,92 грн та складається з: 76 710,92 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0,00 грн - заборгованість за пенею; 0,00 грн - заборгованість за порушення грошового зобов`язання, а також позивач просив стягнути 3028,00 грн судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

15 серпня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про витребування у позивача копії документа, за яким між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові відносини; виписки по рахунку від дати виникнення цивільно-правових відносин станом на дату подання позову; детальний розрахунок вказаної позивачем заборгованості.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.

20 вересня 2024 року АТ «Універсал Банк» подало до суду додаткові пояснення, у яких вказано, що за період з 10 травня 2024 року по 20 вересня 2024 року відповідач сплатила частину заборгованості, поповнивши картковий рахунок на сумум 42 270,92 грн, на підтвердження чого позивач надає деталізовану виписку про рух коштів по картковому рахунку за вкзааний період.

Таким чином станом на 20 вересня 2024 року кредитний ліміт по картці відповідача становить 37 500,00 грн, баланс складає 32,00 грн. А отже, заборговансть складає 37 468,00 грн.

З урахуванням зазначеного позивач просив суд зменшити суму позовних вимог з 76 710,92 грн до 37 468,00 грн, які стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал Банк», з яких 34 440,00 грн - загальний залишок заборгованості занаданим кредитом (тілом кредиту), 3 028,00 грн - судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користьАТ «Універсал Банк» 53 466,00 грн заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank», 2110,21 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову АТ «Універсал Банк» у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши заборгованість у більшому розмірі, ніж просив позивач, не врахувавши заяву про зменшення розміру позовних вимог, не врахувавши, що формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Суд навів у рішенні розрахунок заборгованості відповідача, при цьому не врахував безпідставно нараховані суми позивачем та збільшення кредиту за рахунок нарахування відсотків.

Вказуючи на відсутність на час ухвалення рішення судом заборгованості відповідача перед позивачем, ОСОБА_1 посилається на відсутність підстав для задоволення позову.

Скаржник також вважає незаконною та необґрунтованою відмову суду в задоволенні поданого нею клопотання про витребування доказів на підтвердження неправильності нарахування розміру заборгованості за кредитним договором.

Незаконність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року, на думку апелянта, полягає у тому, що через неотримання витребуваних доказів щодо нарахування відсотків та збільшення тіла кредиту суд позбавив відповідача можливості встановити дійсний розмір заборгованості і суму задоволеного позову взяв з припущення, що тіло кредиту складалось виключно з коштів, які були отримані відповідачем у межах кредитного ліміту.

Відзиву на апеляційну скаргу від АТ «Уніеврсал Банк» в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний суд розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; якрозподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, щонадані позивачем докази підтверджують укладання між АТ «Універсал Банк» та відповідачем договору про надання банківських послуг від 05 серпня 2020 року, а невиконання відповідачем умов укладеного договору призвели до виникнення заборгованості в розмірі 53 446,00грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а тому задовольнив позовні вимоги Банка саме на вказану суму заборгованості.

Колегія суддів не в повній погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що05 серпня 2020 року між АТ«Універсал Банк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, яка разом з умовами та правилами обслуговування, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, та тарифами складають договір про надання банківських послуг «Monobank», укладання якого відповідач підтвердив та зобов`язався виконувати, що підтверджується підписом клієнта в Анкеті-заяві.

В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 05 серпня 2020 рокувідповідач просила відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк», у гривні на її ім`я, та встановити кредитний ліміт на суму зазначену у мобільному додатку відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 10 Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг своїм підписом відповідач надала підтвердження, що усе листування щодо даного договору здійснюється через мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов договору.

П. 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 05 серпня 2020 року відповідач просить вважати наведений зразок їївласноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку.

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 60 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Відповідно до підписаної анкети-заяви відповідачу відкрито поточний рахунок в АТ «Універсал Банк», встановлено кредитний ліміт та видано платіжну картку «Monobank», вона отримала примірник договору у мобільному додатку «Monobank».

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, Таблицю та Паспорт споживчого кредиту.

П.п. 2.3 п. 2 розділу 1 Умов та правил обслуговування в банку визначено, що відповідно до ст. 628 ЦК України договір, що укладається між банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит; договору банківського вкладу (депозиту). До відносин між сторонами (в тому числі з питань внесення змін до договору) застосовуються у відповідних частинах положення законодавства щодо договорів, елементи яких містяться у договорі.

Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що на момент укладення відповідного договору ознайомилася та погодилася з умовами договору, зокрема паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту та тарифами, встановленим в договорі порядком нарахування платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, передбаченими договором правами та обов`язками сторін, а також, що вона отримала іншу інформацію, яка передбачена в п. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.2.4 розділу 1 Умов та правил).

Відповідно до п. 5.3 розділу 2 Загальних умов сторони домовилися, що банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у мобільному додатку.

Відповідно до п. 5.11 розділу 2 Загальних умов та правил клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з тарифами.

Банк розглядає будь-який надісланий платіж клієнта як визнання клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов, але не більше суми штрафу, в розмірі платежу, що надійшов, але тне більше суми штрафу, визначеного тарифами.

Відповідно до п.5.15 розділу 2 Загальних умов за порушення строків сплати щомісячного мінімального платежу клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в тарифах, нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою, внаслідок не внесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі, або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому клієнт своєчасно не вніс щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії пільгового періоду за карткою.

Відповідно до п. 5.16 розділу 2 Загальних умов у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми, одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

Відповідно до п.5.19 розділу 2 Загальних умов у випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18 (120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу), банк на власний розсуд має право збільшити цей строк, але не більше ніж до 210 календарних днів), кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Відповідач факт укладення між сторонам договору 05 серпня 2020 року та отримання грошових коштів у кредит, зокрема користування кредитними коштами не заперечує.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не сплачувала (не вносила на картковий рахунок) своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за умовами договору, у неї утворилась заборогваність.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, враховуючи часткове виконання відповідачем умов договору про надання банківських послуг від 05 серпня 2020 року у відповідача була наявна заборгованість в розмірі 76 710,92 грн, яка складалаться із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). З урахуваннмя частково сплаченої позичальником суми боргу у розмірі 42270,92 грн, станом на 20 вересня 2024 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 34 440,00 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається часткове виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки нею використовувався кредитний ліміт та частково здійснювалося його повернення.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).

В ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

У справі «J.K. ANDOTHERSv. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 у вигляді анкети-заяви разом з Умовами і правилами обслуговування при наданні банківських послуг і Тарифами, які були надані банком позичальнику, в тому числі через мобільний застосунок, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису відповідача.

У підписаній анкеті-заяві відповідач визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Отже, відповідно до вимог ст. 639 ЦК України між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а в останньої виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів та повернути кредит.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «monobank|UniversalBank» з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

На підставі укладеного договору відповідач отримала можливість користуватися кредитними коштами у розмірі 60 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, користувалася цими коштами та періодично погашала заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем. Наведені нею доводи в апеляційній скарзі не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а полягають лише в необхідності переоцінки доказів щодо підтвердження укладення кредитного договору та ознайомлення позичальника з іншими документами в доповнення до підписаної нею Анкети-заяви.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і належним чином, надававши кредиті кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконувала, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за вказаним договором.

Враховуючи, що послуги банку в проекті Мonobank надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи та інформацію, яка підлягає доведенню до відома споживачів перед укладенням договору споживчого кредитування, надані відповідачу саме через мобільний додаток, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач був ознайомлений саме з правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Таким чином, вищенаведене свідчить про укладення сторонами в установлений законом спосіб кредитного договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , про рух коштів по картці за період: 05.08.2020 - 09.05.2024, станом на 09.05.2024: кредитний ліміт - 53 466,00 грн; заборгованість - 76 710,92 грн; баланс на початок періоду: 17 500,00 грн; баланс на кінець періоду: -23 244.92 грн; сума витрат за період: 223 740,33 грн; сума зарахувань за період 147 029,41 грн.

У наданій позивачем виписці про рух коштів міститься інформація про дату операції та суму списаних відсотків за картковим рахунком ОСОБА_1 : 01.01.2023 - 2407,46 грн; 01.12.2022 - 2257,46 грн; 01.11.2022 - 2210,97 грн; 01.10.2022 - 2027,34 грн; 01.09.2022 - 1980,33 грн; 01.08.2022 - 1887,45 грн; 01.07.2022 - 1773,84 грн; 01.06.2022 - 904,41 грн; 01.05.2022 - 831,76 грн; 01.04.2022 - 1513,76 грн; 01.03.2022 - 1412,46 грн; 01.02.2022 - 1678,80 грн; 01.01.2022 - 1306,03 грн; 01.12.2021 - 1210,85 грн; 01.11.2021 - 1192,98 грн; 01.10.2021 - 1078,04 грн; 01.09.2021 - 866,45 грн; 01.08.2021 - 587,88 грн; 01.07.2021 - 326,53 грн; 01.06.2021 - 828,90 грн; 01.05.2021 - 853,61 грн; 01.04.2021 - 849,87 грн; 01.03.2021 - 523,15 грн; 01.02.2021 - 542,49 грн; 01.01.2021 - 520,68 грн; 01.12.2020 - 501,38 грн; 01.11.2020 - 503,59 грн. Всього 32578,47 грн.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором від 05 серпня 2020 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , станом на 09 травня 2024 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 76 710,92 грн.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором чітко прослідковується, що відповідач активно користувалася кредитними грошима та частково погашала борг за кредитом, а отже отримувалакредитну картку з кредитним лімітом, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності відповідної картки.

Як убачається із виписки з особового рахунку № НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 , про рух коштів по картці за період: 05.08.2020 - 09.05.2024, Банк в односторонньому порядку зменшував або збільшував ОСОБА_1 розмір дозволеного кредитного ліміту, а саме:

- 09.02.2021 - кредитний ліміт, який 05.08.2020 Банком встановлений ОСОБА_1 у розмірі 17 500,00 грн, Банком підвищений на 12 500,00 грн до 30 000,00 грн;

- 08.07.2021 - кредитний ліміт Банком підвищений на 10 000,00 грн до 40 000,00 грн;

- 17.12.2021 - кредитний ліміт Банком підвищений на 20 000,00 грн до 60 000,00 грн;

- 26.02.2022 - кредитний ліміт Банком знижено на 6 534,00 грн до 53 466,00 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30 квітня 2022 року залишок поточної заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту складав 53 097,64 грн.

Після 01 травня 2022 року розмір заборгованості за тілом кредиту перевищував суму кредитного ліміту і станом на травень 2024 року остаточна сума заборгованості за тілом кредиту становила 76710,92 грн.

АТ «Універсал Банк» у ході розгляду справи уточнили позовні вимоги, подавши 20 вересня 2024 року заяву, у якій просили суд зменшити заявлену у позовній заяві суму заборгованості до стягнення з відповідача з 76 710,92 грн до 37 468,00 грн, з яких 34 440,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 3 028,00 грн судовий збір.

Відповдовідно до наданої позивачем виписки по картці рахунку ОСОБА_1 станом на 20 вересня 2024 року у позичальника перед Банком наявна заборгованість за період з 10 травня 2024 року по 20 вересня 2024 року у розмірі: 37 468,00 грн, з яких 34 440,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; кредитнийліміт станом на 20 вересня 2024 року становить: 37500,00 грн; баланс на початок періоду складає: - 23 244, 92 грн; баланс на кінець період складає: 32,00 грн.; сума судових витрат: 3028,00грн; сума зарахувань за період: 42 270,92 грн.

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позовній заяві АТ «Універсал Банк» заявили вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості, яка фактично є тілом кредиту та вірно, взявши до уваги надані поивачем розрахунки заборгованості дійшов мотивованого висновку про те, що заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 серпня 2020 року по тілу кредиту складає 53 466,00 грн.

Однак, судом не було враховано уточнення АТ«Універсал Банк» позовних вимог, у яких позивач вказав про часткову сплату позичальником суми боргу у розмірі 42270,92 грн, у зв`язку із чим зменшив позовні вимоги до 37 468,00 грн, з яких 34 440,00 грн - загальний злишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредита), 3 028,00 грн - судовий збір.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що АТ «Універсал Банк» було реалізовано надане законом право на подачу заяви про зменшення розміру позовних вимог, остання, відповідає вимогам законута була долучена до матеріалів справи до розгляду справи по суті спору у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі не вархував остаточний розмір позовних вимог, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що сума стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 серпня 2020 року по тілу кредиту у розмірі 53 466,00 грн підлягає зменшенню на сплачену ОСОБА_1 суму заборгованості 42 270,92 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню сума заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 серпня 2020 року по тілу кредиту в розмірі 11 195,08 грн.

Разом з тим, із наданої позивачем виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що АТ «УніверсалБанк» на власний розсуд списало із рахунку клієнта 3028, 00 грн судового збору за подання позову до суду, що суперечить вимогам закону, а тому вказана сума підлягає зарахуванню до суми погашення кредитної заборгованості, відтак з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню сума заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 серпня 2020 року по тілу кредиту в розмірі 8 167,08 грн.

Відтак колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо несанкціонованого списання з рахунку відповідача суми сплаченого позивачем судового збору за подання позовудо ухвалення судом рішення по суті спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач в наданому розрахунку не підрахував загальну суму нарахованих та сплачених відсотків, а лише зазначив, що заборгованість є тілом кредиту, апеляційний суд відхиляє, оскільки наявний в матеріалах справи розрахунок є чітким та зрозумілим для суду, а сторона відповідача, в свою чергу не спростувала його своїм конртрозрахунком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач на суму основного боргу нараховував відсотки, апеляційний суд критично оцінює, оскільки позивачем заявлено до стягнення лише заборгованість за тілом кредиту. Вимоги про стягнення заборгованості за відсотками судом відхилені. Суд врахував, що після перевищення кредитного ліміту банк здійснював нарахування відсотків на відсотки, необґрунтовано збільшуючи розмір заборгованості за тілом кредиту, що не передбачено Умовами і правилами.

Та обставина, що судом першої інстанці було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів не призвело до обмеження прав відповідача щодо надання заперечень проти заявлених Банком позовних вимог, оскільки докази, які відповідач просила витребувати суд,подані позивачем, зокрема додані до позовної заяви. Невизнання їх відповідачем не потребує повторного їх надання позивачем, ураховуючи те, що відповідач не заперечує факт укладення між сторонами договору, отримання коштів у кредит такористання ними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів не може взяти їх до уваги, як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині та не є обґрунтованими. Укладаючи договір про надання банківських послуг та користування кредитними коштами особа, повинна вчиняти дії з добросовісного виконання нею взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково (з урахуванням уточнених позовних вимог), що пропорційно розміру задоволених вимог складає 23,71 %, стягнута судом першої інстанції сума судового збору підлягає зменшенню до 717,94 грн.

Крім того, оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена частково, на її користь з позивача АТ «Універсал банк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1931,86 грн, що складає 76,29 % від сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 28 листопада 2025 року змінити, зменшити суму заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 серпня 2020 року яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк», стягнувши 8 167,08 грн, а також зменшити суму судового збору за подання позовної заяви, стягнувши з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк»717,94 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 931,86 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання:, АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

АТ «Універсал Банк», місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, код. .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб