У Х В А Л А

04 березня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Вигівська В. В.,

за участю представника позивача - Паламарчук Н.В. ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики.

12.02.2026 та 04.03.2026 р. до суду від ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що відповідно до Довідки про реєстрацію за місцем проживання відповідно до § 18 абзацу 2 Федеративного закону про реєстрацію від 21.10.2025 - ОСОБА_3 з 01.04.2022 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за межами України.

26.12.2025 ОСОБА_3 повністю виконала зобов`язання за договором позики від 11 травня 2021 року та повернула ОСОБА_5 всю суму, отриману у позику, що доводиться Актом повернення суми позики від 26 грудня 2025 року до Договору позики від 11 травня 2021 року; розпискою ОСОБА_5 від 26 грудня 2025 року про повне повернення грошових коштів за Договором позики від 11 травня 2021 рок

У клопотанні представник зазначає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі статті 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV укладено Угоду про вибір суду від 26 грудня 2025 року, за якою сторони договору визначили, що «...Усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із Договору позики від 11 травня 2021 року або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають юрисдикції та вирішенню компетентними судами Федеративної Республіки Німеччина...»

Відтак, ОСОБА_3 вважає, що провадження в справі №758/11379/25 підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України з урахуванням статей 1, 4-1, 5, 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», адже справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства через наявність іноземного елементу, який дає право учасникам приватноправових відносин з іноземним елементом визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.

04.03.2026 від представника ОСОБА_3 - адвоката Паламарчук Н.В. надійшли Заперечення на клопотання.

Заперечуючи проти задоволення клопотання, представник відповідача звертала увагу суду на те, що ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не надала жодних належно оформлених документів, які підтверджують, що вона виїхала на постійне місце проживання за кордон, тобто у даному випадку відсутній іноземний елемент, вважає, що відповідачі взагалі не могли укладати угоду про вибір відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Також зазначила, що укладена 26.12.2025 р. між відповідачами угода про вибір суду до Договору позики від 11.05.2021 р. є обов`язковою виключно для відповідачок відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, однак не може створювати обов`язки для позивача відповідно до ч. 1 ст. 511 ЦК України та відповідно Позивач не повинен нею керуватись при захисті своїх прав та інтересів, що також кореспондує з ч. 2 ст. 14 ЦК України.

Також звертала увагу на те, що угода про вибір суду до Договору позики від 11.05.2021 р. була укладена між відповідачками майже через 5 місяців після відкриття провадження у даній справі. Стверджує, що відповідачі діяли недобросовісно та зловживали своїми правами, з метою позбавити позивача захисту його прав судом та відповідно доступу до правосуддя, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦІК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Посилаючись на те, що дана справа належить до юрисдикції Подільського районного суду м. Києва, навіть якщо розглядати, що у даній справі наявний іноземний елемент, адже ч.ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, просила відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представник відповідачки просив клопотання задовольнити, представник позивача - відмовити у задоволені клопотання з підстав, що зазначені вище.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання про закриття провадження у справі, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що провадження у даній справі відкрите ухвалою судді від 01.08.2025 р. На момент відкриття провадження у справі обидві відповідачки значилися такими, що зареєстровані у Подільському районі м. Києва, а відтак, суд відкрив провадження за зареєстрованим місцем проживання відповідачок з дотриманням правил загальної підсудності, встановленої ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до Довідки про реєстрацію за місцем проживання відповідно до § 18 абзацу 2 Федеративного закону про реєстрацію від 21.10.2025 - ОСОБА_3 з 01.04.2022 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи в Україні, 26.12.2025 ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 Угоду про вибір суду, за якою сторони договору визначили, що усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із Договору позики від 11 травня 2021 року або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають юрисдикції та вирішенню компетентними судами Федеративної Республіки Німеччина...»

Посилаючись на те, що спір щодо Договору позики від 11 травня 2021 року не може вирішуватися судом України, представник відповідача просив закрити провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання правила юрисдикції та підсудності.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 3 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV.

Згідно з пунктом 1 та 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» «приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;...».

Стаття 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право», якою було доповнено вказаний закон відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції про угоди про вибір суду» від 21 вересня 2022 року № 2627-IX, учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.

Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України. Угода про вибір суду не може передбачати зміну виключної підсудності справи з іноземним елементом судам України. Недійсність правочину, складовою частиною якого є угода про вибір суду, не тягне за собою недійсність угоди про вибір суду.

Зі змісту статті 497 ЦПК України, статей 4-1, 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право» вбачається, що при визначенні підсудності цивільних справ за участі іноземного елемента можуть мати місце договірна, загальна, альтернативна та виключна підсудність.

Відповідно до договірної підсудності сторони заздалегідь своєю угодою можуть обрати будь-який судовий орган певної країни, який вони визнають компетентним при розгляді їх цивільної справи. При цьому з аналізу статей 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» випливає, що у випадку наявності між сторонами договору, в якому встановлена умова про договірну підсудність справи іноземним судам, суди України не мають права розглядати спори між сторонами спору, які уклали угоду про розгляд спорів у іноземному суді, за виключенням випадків, коли такий спір відноситься до переліку справ, визначених у статті 77 Закону, що підпадають під виключну юрисдикцію судів України.

Наведене відповідає правовій позицій Верховного Суду, яка викладена у постановах від 03 травня 2023 року у справі №947/18611/21, від 22 січня 2020 року у справі №520/6549/17, від 11 грудня 2019 року у справі №520/6550/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №520/6548/17.

Отже, конкретній справі суд констатує, що ОСОБА_3 , проживаючи фактично в Німеччині, набула ознак іноземного елементу для правовідносин в Україні та мала право укладати з ОСОБА_5 угоду про визначення підсудності спору, який може виникнути між сторонами Договору позики від 11.05.2021 у зв`язку з його виконанням.

Поряд з цим, суд констатує, що угода по вибір суду для вирішення спору між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ніяким чином не впливає на підсудність спору, позивачем у якому є ОСОБА_4 .

Заявляючи вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які зареєстровані у Подільському районі м.Києва, позивач правильно обрав суд, до якого подана позовна заява. Будь-які угоди між відповідачками щодо спорів між собою, не впливають на підсудність спору ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підстав вважати, що справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не має.

Відтак, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 255, 353 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СуддяТ. В. Войтенко