ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 562/1130/25

провадження № 61-11988св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Калараша А. А.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, ухвалену колегією суддів у складі Хилевич С. В., Боймиструк С. В., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про зміну розміру аліментів.

2. Позов мотивувала тим, що на час його пред`явлення відповідач офіційно працевлаштований та в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі без суттєвого погіршення його майнового стану. В позасудовому порядку збільшити розмір аліментів відповідач відмовився.

3. У зв`язку з цим просила суд змінити розмір аліментів, визначивши їх у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу щомісяця та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та мотиви його ухвалення

4. Здолбунівський районний суд Рівненської області ухвалою від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_1 залишив без розгляду.

5. Суд керувався тим, що на розгляді іншого суду вже перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, провадження у якій відкрито ухвалою від 02 січня 2024 року, в зв`язку з чим визнав дії ОСОБА_1 з подання повторно такого ж позову до тієї самої особи з тих самих підстав зловживанням процесуальними правами.

6. Постановою від 16 вересня 2025 року Рівненський апеляційний суд скасував ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 червня 2025 року та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

7. Суд апеляційної інстанції вважав, що позов про зміну розміру аліментів не є аналогічним позову про зміну способу стягнення аліментів, а тому вважав відсутніми підстави для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

8. 24 вересня 2025 року представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року та залишити в силі ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 червня 2025 року.

9. Мотивує скаргу тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду у справі № 569/25414/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення аліментів, згідно з якими ОСОБА_1 фактично просила змінити спосіб стягнення аліментів, тобто вимоги у справі № 569/25414/23 є аналогічними позовним вимогам у справі № 562/1130/25. За таких обставин вважав, що суд апеляційної інстанції порушив норму процесуального права, визнавши відсутніми підстави для залишення позову без розгляду (пункт 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України)).

Доводи інших учасників справи

10. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що вимоги касаційної скарги безпідставні, оскільки у позові вона просить змінити саме розмір аліментів, а зміна способу їх стягнення є наслідком пред`явленої нею вимоги, що вказує на відмінність заявлених нею позовних вимог, ніж у справі № 569/25414/23. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

11. Ухвалою від 28 жовтня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції.

12. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Ухвалою від 02 лютого 2026 року Верховний Суд призначив справу до розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

14. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа № 569/25414/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, де позивачка просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

15. Дослідивши надані представником відповідача письмові докази, а саме ухвалу про відкриття провадження від 02 січня 2024 року, ухвалу про зупинення провадження від 18 березня 2024 року, ухвалу про відмову у клопотанні про поновлення провадження від 03 квітня 2025 року у цивільній справі № 569/25414/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, постановлених Рівненським міським судом Рівненської області, суд першої інстанції визнав доведеним факт звернення позивачки до суду до того ж відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав.

16. Натомість Рівненський апеляційний суд визнав, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, який перебуває на розгляді у Рівненському міському суді Рівненської області, не є тотожним позову у цій справі.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови

17. Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів керується такими міркуваннями.

18. Правове питання, порушене у касаційній скарзі, стосується вирішення питання про тотожність спірних правовідносин позовним вимогам ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів у справі № 569/25414/23, яка перебуває на розгляді у Рівненському міському суді Рівненської області.

19. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

20. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

21. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України)).

22. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частина друга статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

23. У частинах другій та третій статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

24. Отже, сімейне законодавство виокремлює два способи стягнення аліментів за рішенням суду - у твердій грошовій сумі або у частці від доходу одного з батьків.

25. Відповідно до статті 192 ЦПК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

26. Зазначена норма наділяє можливістю платника або отримувача аліментів відповідно правом на зменшення або збільшення розміру аліментів у разі суттєвих змін майнового стану платника аліментів. Зміна розміру аліментів ініціюється зазначеними особами шляхом подання до суду відповідного позову.

27. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

28. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

29. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

30. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

31. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

32. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, неодноразово підтриманою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 та ін.

33. Рішенням від 13 вересня 2022 року у справі № 569/5938/22 Рівненський міський суд Рівненської області стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на дітей у твердій грошовій сумі, а саме: на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно і до досягнення диною повноліття з подальшою індексацією, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 000 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

34. У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 пред`явила позовну вимогу про зміну розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , визначивши розмір аліментів у частці від заробітку батька у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу щомісяця та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до суду.

35. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

36. Згідно зі статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

37. Отже, звертаючись до суду з позовом про зміну раніше встановленого розміру аліментів у твердій грошовій сумі шляхом її збільшення, ОСОБА_1 мала на меті отримати рішення суду про захист її права на отримання аліментів на дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

38. У разі набрання законної сили судовим рішенням за результатами задоволення зазначеної позовної вимоги держава бере на себе зобов`язання з виконання судового рішення у визначеному законом порядку шляхом щомісячного стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

39. Подаючи до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилалася на те, що в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа № 569/25414/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. До клопотання додано копію позовної заяви з відтиском печатки Рівненського міського суду Рівненської області про отримання 29 грудня 2023 року зазначеного позову за вх. № 69566/23в. У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила суд змінити розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2022 року та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

40. Звертаючись до суду з позовом у справі № 569/25414/23, ОСОБА_1 мала на меті отримати рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

41. Отже, за умови набрання законної сили таким судовим рішенням на державу відповідно до вимог статті 1291 Конституції України покладається обов`язок з виконання цього судового рішення у визначеному законом порядку шляхом щомісячного стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

42. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, у оскаржуваній постанові вказав на те, що позов у справі № 569/25414/23 про зміну способу стягнення аліментів не є тотожним позову у цій справі № 562/1130/25 про зміну розміру аліментів.

43. Однак, суд апеляційної інстанції не врахував, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження з огляду на особливості Сімейного кодексу в частині регулювання утримання дітей батьками, тобто зазначені позовні вимоги неможливо однозначно та беззаперечно розмежовувати як винятково різні за правовою природою, способом правового регулювання та їх наслідками.

44. Колегія суддів надає оцінку тому, що за умови набрання законної сили рішенням суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у справі № 569/25414/23 про зміну способу стягнення аліментів та рішенням суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у справі № 562/1130/25 про зміну розміру аліментів держава візьме на себе зобов`язання з забезпечення примусового виконання однакових за змістом двох судових рішень про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

45. Колегія суддів наголошує на тому, що пред`явлені в обох справах позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення і ці два поняття нерозривно пов`язані між собою, що вказує на безумовну тотожність заявлених позовних вимог у справах № 569/25414/23 та № 562/1130/25 з фактичних обставин саме цих двох справ. Іншим беззаперечним доводом тотожності позовних вимог є покладення на ОСОБА_2 ідентичного, тобто подвійного обов`язку зі сплати аліментів за умови задоволення вимог ОСОБА_1 за двома ідентичними позовами до тієї самої особи з тих самих підстав, що чинним законодавством не передбачено.

46. Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

47. Суд апеляційної інстанції формально підійшов до аналізу доводів сторін, надав неповну оцінку доказам та змісту позовних вимог у обох справах, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про нетотожність позовних вимог, керуючись виключно назвою позову, натомість на надавши оцінку суті позовних вимог та способу поновлення порушених прав отримувача аліментів за цими позовами.

48. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

49. Згідно з частиною третьою статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

50. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з підстав, визначених частиною третьою статті 44 ЦПК України, визнавши зловживанням позивачем процесуальними правами шляхом подання кількох позовів до того самого відповідача з тим самим предметом з тих самих підстав. Натомість суд апеляційної інстанції залишив поза увагою зазначену обставину, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

51. З огляду на зазначені мотиви, а також на вимоги пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції від 16 вересня 2025 року не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, а ухвала Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 червня 2025 року - залишенню в силі у зв`язку з обґрунтованістю доводів касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

52. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

53. Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неповного дослідження обставин пред`явлення позовів у справах № 569/25414/23 та № 562/1130/25 суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про нетотожність позовних вимог, у зв`язку з чим постанова Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року підлягає скасуванню, а ухвала Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 червня 2025 року - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

54. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

55. Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року скасувати.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 червня 2025 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає..

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк