У Х В А Л А

02.03.2026 Справа №607/3793/26 Провадження №2-д/607/8/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, суддя Вийванко О.М., розглянувши судове доручення Окружного суду в м. Торунь (Республіка Польща) в порядку статті 22 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року щодо позбавлення або обмеження у дієздатності громадянки України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2026 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов лист № 9.3-31/139-26 від 17.02.2026 з Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про виконання судового доручення Окружного суду в м. Торунь (Республіка Польща) в порядку статті 22 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року щодо позбавлення або обмеження у дієздатності громадянки України ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, додані до вказаного доручення, дійшов наступного висновку.

З матеріалів повідомлення вбачається, що Окружний суд в м. Торунь (Республіка Польща) встановив існування обставин для позбавлення або обмеження у дієздатності громадянки України ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові.

Встановивши існування підстав для позбавлення або обмеження дієздатності громадянки України ОСОБА_2 , Окружний суд в м. Торунь (Республіка Польща) у повідомленні просить повідомити про те, чи суд в Україні дозволяє виконати подальші дії із застереженням, що через 3 місяці після отримання цього повідомлення здійснить провадження у справі позбавлення або обмеження дієздатності ОСОБА_3 , згідно з польським законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час розгляду такої категорії справ, вказавши, що сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, що вимагає об`єктивної медичної експертизи (пункт 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року).

За таких підстав у справах цієї категорії доцільне проведення судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Згідно із ч. 5 ст. 300 ЦПК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Відповідно до ст. 500 ЦПК України суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - дипломатичними каналами.

Судове доручення не приймається до виконання, у разі якщо воно:

1) може призвести до порушення суверенітету України або створити загрозу її національній безпеці;

2) не належить до юрисдикції цього суду;

3) суперечить законам або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконання судового доручення здійснюється відповідно до цього Кодексу. На прохання іноземного суду процесуальні дії можуть вчинятися під час виконання судового доручення із застосуванням права іншої держави, якщо таке застосування не суперечить законам України.

Правовідносини щодо обмеження в дієздатності або визнання особи недієздатною (повне і часткове визнання недієздатним) врегульовані статтею 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24 травня 1993 року (Договір ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 3941-XII(3941-12) від 04 лютого 1994 року).

Відповідно до частини другої статті 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, якщо суд однієї Договірної Сторони встановить, що є підстави для обмеження в дієздатності або визнанні недієздатним громадянина іншої Договірної Сторони, місце проживання якого знаходиться на території першої Договірної Сторони, він повідомляє про це відповідний суд другої Договірної Сторони.

Частиною третьою статті 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах визначено, якщо суд другої Договірної Сторони, повідомлений відповідно з пунктом 2 заявить, що надає право виконати подальші дії суду за місцем проживання цієї особи, або не висловиться протягом трьох місяців, суд за місцем проживання цієї особи може провести справу про обмеження в дієздатності або визнанні її недієздатною відповідно до законодавства своєї держави, якщо причина обмеження в дієздатності або визнанні недієздатною передбачається також законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є ця особа. Рішення про обмеження в дієздатності або визнанні недієздатною пересилається відповідному суду іншої Договірної Сторони.

Враховуючи викладене, а також громадянство України ОСОБА_1 , фактичне місце її проживання, стан здоров`я, обставини, в яких вона опинилась, суд дійшов висновку про надання згоди Окружному суду в м. Торунь (Республіка Польща) на виконання подальших процесуальних дій у справі за запитом Окружного суду в м. Торунь (Республіка Польща) щодо позбавлення або обмеження у дієздатності громадянки України ОСОБА_1 .

Суд вважає, що розгляд вказаної справи компетентним судом Республіки Польща буде необхідним для захисту її прав і законних інтересів, розгляд справи на території України може бути утрудненим для учасників судового розгляду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 500, 501 ЦПК України, ст. 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24 травня 1993 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Надати право Окружному суду в м. Торунь (Республіка Польща) на виконання подальших процесуальних дій у справі за запитом Окружного суду в м. Торунь (Республіка Польща) щодо позбавлення або обмеження у дієздатності громадянки України ОСОБА_1 .

Направити Окружному суду в м. Торунь (Республіка Польща) через Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України на виконання судового доручення відповідь № 2379795 від 24.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру та копію ухвали суду від 02.03.2026.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає, складена та підписана 02 березня 2026 року.

Суддя О. М. Вийванко