ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Кропивницький

справа № 397/1091/25

провадження № 22-ц/4809/400/26

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 рокуу складі судді Гайдар Н. І. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

В серпні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.12.2020 у розмірі 61 197 грн 40 коп станом на 04.06.2025 та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 03.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 03.12.2020.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 58 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 04.06.2025 становить 61 197,40 грн, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 61 197,40 грн; заборгованість за пенею - 0 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0 грн.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів AT «Універсал Банк», останнє звернулось до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 рокупозов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.12.2020 в розмірі 61 197,40 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що між АТ «Універсал Банк» та відповідачем 03.12.2020 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами і Тарифами становить кредитний договір.

Наданими банком доказами (анкета-заява, довідки про відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту, виписка по рахунку, розрахунок заборгованості) підтверджено факт отримання та використання відповідачкою кредитних коштів, а також часткове їх погашення.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення кредиту, станом на 04.06.2025 утворилася заборгованість у сумі 61 197,40 грн, розмір якої не спростований, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Обласов С. А., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин справи.

Відповідач зазначає, що між нею та позивачем не було укладено належним чином оформленого кредитного договору, оскільки вона підписала лише анкету-заяву, зміст якої неможливо прочитати, а Умови та Тарифи, на які посилається банк, не підписані нею та датовані пізніше, ніж анкета-заява.

На її думку, банк не довів погодження істотних умов договору, зокрема розміру кредиту, процентної ставки та порядку їх нарахування, що виключає можливість визнання правовідносин належно оформленим кредитним договором.

Крім того, відповідач вказує на недоведеність розміру заборгованості, оскільки нарахування процентів здійснювалося без погоджених умов, а розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не підтверджує фактичне виникнення боргу.

Суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення неналежні та недопустимі докази, не перевірив правильність розрахунку та не врахував положення законодавства про захист прав споживачів.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 61 197 грн 40 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (на 01.01.2025 становило 90 840 грн, станом на 01.01.2026 становить 98 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 03.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 03.12.2020.

В анкеті-заяві від 03.12.2020 ОСОБА_1 просила банк відкрити їй поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт.

Також відповідач засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису.

В анкеті-заяві відповідача зазначено, що вона згідна з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Анкета-заява містить паспортні та анкетні дані відповідачки.

До позовної заяви позивачем долучені Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів; Таблиця обчислення вартості кредиту, які не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 04.06.2025, в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 , відкрито рахунок НОМЕР_2 , тип рахунку - чорна картка, зі строком дії - до 05/29.

Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 04.06.2025, виданої АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 , 03.12.2020 на картку відповідачки був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2 500 грн, надалі кредитний ліміт збільшувався та зменшувався, зокрема, 25.07.2023 кредитний ліміт було збільшено до 70 000 грн, а 09.07.2024 зменшено до 58 400 грн.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці відповідача за період з 03.12.2020 по 10.01.2025 підтверджується активне користування кредитними коштами ОСОБА_1 , зокрема оплата товарів у магазинах, комунальних послуг, поповнення мобільного рахунку та інше. Також, згідно інформації, наявної у виписці встановлено, що відповідачка здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості. Зазначено, що сума витрат відповідача за вказаний період становить 343 219,05 грн, а сума зарахувань 282 021,68 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.12.2020, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 станом на 04.06.2025 заборгованість відповідача становить 61 197,4 грн та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:

«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.12.2020, яка станом на 04.06.2025 становила 61 197 грн 40 коп, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 61 197 грн 40 коп.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:

1)розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.12.2020, укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 станом на 04.06.2025 (а. с. 7-14);

2)виписку про рух коштів по картці від 04.06.2025 (а. с. 16-21);

3)довідку про наявність рахунку від 04.06.2025 (а. с. 22);

4)довідку про розмір встановленого ліміту від 04.06.2025 (а. с. 23);

5)анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 03.12.2020 (а. с. 24);

6)Умови у правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank I Universal Bank (а. с. 25-33);

7)Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а. с. 34-36);

8)Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а. с. 36 на звороті).

Зі змісту анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 просила банк відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на своє ім`я та встановити їй кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов.

Так, анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність, проте вона не містить даних про розмір кредитних коштів та не містить відповідних істотних умов кредитного договору.

В анкеті-заяві та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що відповідач отримала платіжну картку, строк дії цієї картки.

Матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка картка їй була видана, а також доказів на підтвердження отримання відповідачем коштів, розмір яких відповідає кредитному ліміту у розмірі, що вказаний в позовній заяві.

При підписанні вказаної анкети-заяви відповідач погодилась з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Однак, надані позивачем Умови, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та не містять підпису позичальника та вказані документи не підтверджують наявність заборгованості та її розмір.

Крім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків, пені та комісії, з огляду на таке.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту не може свідчити про погодження сторонами умов кредитного договору.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є доказом розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору на заявлених позивачем умовах.

Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти, в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору Monobank від 18 березня 2019 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

Разом з тим, з наданих позивачем доказів слідує, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею Анкети-заяви від 03.12.2020.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

З виписки по рахунку, наданої позивачем, слідує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

З аналізу наданої позивачем виписки по рахунку відповідача за період з 03.12.2020 по 10.01.2025, слідує, що відповідач дійсно отримувала кредитні кошти в АТ «Універсал Банк», користувалася ними та здійснювала їх погашення.

Зокрема, за вказаний період витрачено кошти в сумі 315 771 грн 64 коп, а повернуто кошти в розмірі 282 021 грн 68 коп, що з урахуванням того, що сторонами не було погоджено відсоткову ставку та комісію, які безпідставно стягувалась за вказаний період в сукупному розмірі 27 447 грн 41 коп, свідчить про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за Договором про надання банківських послуг «Monobank» у вигляді тіла кредиту в розмірі 33 749 грн 99 коп.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22).

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що між сторонами не було укладено належного кредитного договору, є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджено, що 03.12.2020 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, якою висловила волю на отримання банківських послуг, відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту, а також підтвердила використання удосконаленого електронного підпису як аналога власноручного. Такий спосіб укладення правочину відповідає вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину.

Крім того, після підписання анкети-заяви відповідач фактично скористалася кредитними коштами, активувала платіжну картку, здійснювала розрахункові операції та частково погашала заборгованість. Такі дії є конклюдентними та свідчать про прийняття умов договору і вступ у зобов`язальні правовідносини з банком.

Отже, твердження про відсутність договірних правовідносин спростовуються як письмовими доказами, так і фактичною поведінкою відповідача.

Доводи апеляційної скарги про непогодження істотних умов договору частково заслуговують на увагу суду лише в частині нарахування процентів та комісій, однак не спростовують самого факту отримання кредитних коштів.

Як слідує з матеріалів справи, анкета-заява не містить визначення процентної ставки та комісії. Надані банком Умови, Тарифи та інші документи не містять підпису відповідача, що унеможливлює визнання їх складовою частиною погодженого сторонами договору в частині процентів та санкцій.

З огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, банк зобов`язаний довести, що саме ці умови діяли на момент укладення договору та були доведені до відома споживача. У цій частині позивач належних доказів не надав.

Разом з тим, відсутність погоджених умов щодо процентів та комісій не звільняє відповідача від обов`язку повернути фактично отримані кредитні кошти (тіло кредиту), що узгоджується з положеннями статей 526, 1054 ЦК України та усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Посилання ОСОБА_1 на недоведеність розміру боргу є обґрунтованими лише частково.

Розрахунок заборгованості, поданий банком, дійсно не може вважатися самостійним належним доказом, оскільки є внутрішнім документом позивача. Проте виписка з рахунку, як первинний бухгалтерський документ відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підтверджує обсяг фактично отриманих і повернутих коштів.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав споживача не можуть бути підставою для повної відмови в позові.

Навіть якщо банк не довів належного погодження всіх умов договору, це тягне наслідки у вигляді неможливості стягнення процентів та штрафних санкцій, але не звільняє споживача від обов`язку повернути отримані грошові кошти.

Інший підхід призвів би до безпідставного збагачення позичальника за рахунок кредитодавця, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов АТ «Універсал Банк» неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача з позичальника.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Обласова С. А., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 року зміні та стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.12.2020 в розмірі 33 749 грн 99 коп.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 55,15 % від ціни позову (33 749,99*100/61 197,4) із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 1 669 грн 94 коп (3 028*55,15 %) судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в порядку розподілу судових витрат із АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги підлягає стягненню 1 629 грн 67 коп (3 633,6*44,85 %) судового збору, сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги.

Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 40 грн 27 коп (1 669,94-1 629,67) судового збору.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 року змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.12.2020 в розмірі 33 749 (тридцять три тисячі сімсот сорок дев`ять) грн 99 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () 40 (сорок) грн 27 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник