Справа № 369/5190/25
Провадження №2/369/3484/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі судових засідань Худинець Д.С.,

за участі представника відповідача Діденко К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Лісовського Сергія Володимировича про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Деребера Тетяна Олександрівна, Державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн Інна Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вищевказана цивільна справа.

31 грудня 2025 року заявник подав до суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (, юридична адреса: вул. Садова, будинок 38, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область, 08205, фактична адреса: вул. Загорівська (Багговутівська), будинок 1, місто Київ, 04106) копії медичної картки стаціонарного хворого № 134764 та всіх наявних медичних документів хворого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги заявник мотивував тим, що медична інформація щодо конкретних препаратів, стану та медичних маніпуляцій, які здійснювалися в закладі КПП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» щодо ОСОБА_2 , є важливим доказом у справі, підтвердить доводи позивача та має стати предметом оцінки судом та/або відповідним експертом. Крім того, у заяві про забезпечення доказів шляхом витребування заявник зазначив, що медичні документи стаціонарного хворого ОСОБА_2 , що перебувають на зберіганні у архіві КПП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», можуть бути знищені внаслідок чергової ворожої атаки на лікувальний заклад, будівля якого вже постраждала внаслідок російського комбінованого удару, а передача в архів таких документів значно утруднить їх отримання.

У судовому засіданні представник відповідача при вирішенні клопотання про забезпечення доказів покладався на розсуд суду, однак просила врахувати період, за який просять витребувати медичні документи.

Оцінивши наведені заявником підстави для вжиття заходів забезпечення доказів та дослідивши матеріали заяви, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення доказів з наступних підстав.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 116 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом ( ч. 2 ст. 116 ЦПК України).

Заява про забезпечення доказів має відповідати ст. 117 ЦПК України, зокрема, в заяві про забезпечення доказів має бути зазначено докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухвалені рішення.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

За змістом положень п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України, питання забезпечення доказів суд вирішує до початку або в підготовчому судовому засіданні.

За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

Окрім того, аналізуючи зазначені вище положення ЦПК України у зіставленні з вимогами заявника насамперед слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

За приписами ст.ст.20,21 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», об`єктами захисту є персональні дані, поширення яких без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи не дозволяється, крім випадків, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення. (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних»).

Стаття 7 цього ж Закону визначає, що персональними даними є в тому числі дані, що стосуються здоров`я особи, які дозволяється оброблювати в цілях охорони здоров`я, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення піклування чи лікування, або надання медичних послуг, за умови, що такі дані обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров`я, на якого покладено обов`язки, щодо забезпечення захисту персональних даних та на якого поширюється законодавство про лікарську таємницю.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно зі ст.16 Закону України «Про захист персональних даних», порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних, наданої володільцю бази персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону.

Згідно ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків (ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Водночас відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів.

Таким чином, враховуючи неможливість самостійного отримання стороною позивача копій медичних документів на померлого громадянина ОСОБА_2 у позасудовому порядку, а також виходячи з предмету спору, обґрунтування позовних вимог та суб`єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що заява адвоката Лісовського С. В. про забезпечення доказів шляхом їх витребування підлягає задоволенню, оскільки докази, які просить витребувати заявник, безпосередньо стосуються розгляду даної цивільної справи.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 81, 84, 116-118, 259-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення доказів задовольнити.

Витребувати у Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (, юридична адреса: вул. Садова, будинок 38, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область, 08205, фактична адреса: вул. Загорівська (Багговутівська), будинок 1, місто Київ, 04106) копії медичної картки стаціонарного хворого № 134764 та всіх наявних медичних документів хворого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копії (належним чином засвідчені) документів направити на адресу суду: вул. Тараса Бульби-Боровця, 1, м. Київ.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти дні вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали направити сторонам та виконавцям.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки:http://ks.ko.court.gov.ua.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ