Справа № 159/851/25 Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г.
Провадження № 22-ц/802/70/26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвоката Бачинського Остапа Михайловича та відповідача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 19.03.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 3400 грн. 18.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору № 665888, за умовами якого строк користування кредитом за договором продовжено до 19.05.2020. Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. 22.02.2021 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СірокоФінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого ТОВ «СірокоФінанс» набуло статусу нового кредитора. 05.02.2024 між ТОВ «СірокоФінанс» та ТОВ ««Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1 за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СірокоФінанс», в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 665888. Відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала та станом на 11.02.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 15319,02 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3400 грн, заборгованість за відсотками - 9679,80 грн, інфляційне збільшення - 2239,22 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.03.2020 в розмірі 8571,57 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1356,54 грн..

В задоволенні іншої частини вимог та стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат за надання правничої допомоги, представник позивача адвокат Бачинський О. М. подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, надмірний формалізм місцевого суду при оцінюванні опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, що призвів до порушення принципу верховенства права, просить рішення в частині відмови устягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати і ухвалити в цій частинінове рішення, яким стягнути з відповідача понесені витрати. Також просить відшкодувати судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовуповністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Бачинський О. М. просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідачка зазначає, що рішення суду є незаконним.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з таких підстав.

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом та матеріалами справи встановлено, що 19.03.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 3400 гривень.

Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.3 договору).

Згідно п. 1.4.2. договору стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки.

Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 . (п.2.1 договору).

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит в сумі 3400 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 .

Договір № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.03.2020 був укладений в електронній формі то підписаний ОСОБА_1 електронним підписом.

18.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору № 665888 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 19.03.2020.

Відповідно до п. 3.1. додаткового договору строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.3. договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом - 19.05.2020.

Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього додаткового договору: 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 процентів річних). (п. 3.2 додаткового договору).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з таких обставин.

Відповіднодо кредитного договору № 66588 ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 3400 грн та екземпляр договору від 19.03.2020, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Крім того, позивачем надано копію квитанції, з якої вбачається, що ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: 19.03.2020 13:17:09 на суму 3420,40 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 51303393, призначення платежу: зарахування 3400 грн. на карту НОМЕР_2 .

У довідці АТ «КБ Приватбанк» від 06.07.2025р. №20.1.0.0.0/7-250701/65480-БТ зазначено, що грошові кошти в сумі 3400 грн 19.03.2020р. зараховані на карту НОМЕР_3 іменовану на ім`я ОСОБА_1 .

В судовому засіданні відповідачка будь - якими доказами вказану обставину не спростувала.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СірокоФінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого ТОВ «СірокоФінанс» набуло статусу нового кредитора до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна».

05.02.2024 ТОВ «СірокоФінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1 за умова якого до позивача перейшло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СірокоФінанс», в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 665888.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно з статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17, провадження № 61-12551св20).

До позовної заяви представником позивача долучено договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі.

Тобто, факт укладення договорів факторингу позивачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» відповідно до укладеного договору факторингу № 20240205/1 від 05.02.2024 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 665888 від 19.03.2020, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимог № 20240205/1.

Доводи відповідача про відсутність у факторів ліцензій спростовуються витягами з сайту НБУ, згідно з якими ТОВ «СірокоФінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» станом на час укладення договорів мали відповідні діючі ліцензії у тому числі надання послуг факторингу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач зазначає, що станом на 11.02.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 15319,02 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3400 грн, заборгованість за відсотками - 9679,80 грн, інфляційне збільшення - 2239,22 грн.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростувала, доказів повернення тіла кредиту суду не надала, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 3400 грн.

За умовами договору № 665888 від 19.03.2020 кредит в сумі 3400 грн був наданий строком на 30 днів. В подальшому, на підставі укладеного додаткового договору до договору № 665888 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 19.03.2020, строк користування кредитом за договором продовжено на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.3. Договору (30 днів). Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом - 19.05.2020.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16.

Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 61 день, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами суд задовольнив у межах строку дії кредитного договору.

Таким чином, за 61 день за процентною ставкою 1,9% за день сума процентів складають 3940,60 грн.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути відсотки за користування кредитом в сумі 3940,60 грн. (3400 грн. х 1,90 % х 61 день) = 3940,60 грн.

Позивач здійснив розрахунок інфляційних витрат за весь період прострочення з 18.04.2020 по 21.02.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 і його дія продовжена до сьогоднішнього дня.

Таким чином, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану інфляційні витрати нараховані включно з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану і у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до здійсненого судом розрахунку за період з 20.05.2020 по 23.02.2022 року включно інфляційні втрати становлять 1230,17 грн.

Таким чином стягненню з відповідача в користь позивача підлягає сума 8571,57 грн, з яких: 3400 грн - заборгованості за тілом кредиту, 3940,60 грн - заборгованість за відсотками та 1230,97 грн - інфляційні втрати.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що позичальник ОСОБА_1 свої обов`язки за договором про надання коштівна умовах споживчого кредиту від 19.03.2020 року за № 665888 та додаткового договору від 18.04.2020 року,а умовами якого строк кредитування за договором продовжено, не виконала, допустила заборгованість у загальному розмірі 8571,57 грн, з яких: 3400 грн - заборгованості за тілом кредиту, 3940,60 грн - заборгованість за відсотками та 1230,97 грн - інфляційні втрати, також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку шляхом власного перерахунку за період з 20.05.2020 по 23.02.2022 року включно інфляційних втрат, які становлять 1230,17 грн, томусуд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» як правонаступника за договором факторингу заборгованості за кредитом у вказаних вище сумах.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності права вимоги у позивача, оскільки такі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, яким правильно зазначено, що договори факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, дані договори на даний час є дійсними, ніким не ос порені і не скасовані.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо не надання позивачем оригіналів договорів є безпідставними через відсутність належного обґрунтування сумнівів відповідності оригіналу та наданої відповідної електронної копії доказу при зверненні з позовом. Такі доводи не відповідають нормам, закріпленим у Законах України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» в частині змісту поняття електронного документу.

Що стосується законності рішення суду щодо відмови позивачу у відшкодуванні витрат на надання професійної правничої допомоги, то у цій частині висновки суду відповідають нормам процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивач у встановлений процесуальний строк не надав суду першої інстанції ні доказів надання правової допомоги (фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги, а надано лише орієнтовний розрахунок суми судових витрат.

До позовної заяви було додано лише договір про надання правничої допомоги, інші необхідні докази були долучені лише до апеляційної скарги, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у відшкодуванні таких витрат, не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з правильним застосуванням норм матеріального права і додержанням норм процесуального права.

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» адвоката Бачинського Остапа Михайловича та відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2025 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді