Справа № 737/1007/25
Провадження № 2/737/73/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року с-ще Куликівка

К у л и к і в с ь к и й р а й о н н и й с у д Ч е р н і г і в с ь к о ї о б л а с т і

суддя секретар Лібстер А. С. Скляр А.О.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 737/1007/25
за позовомОСОБА_1
до відповідача третя особаКуликівська селищна рада Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Євгеній Петрович
пропро визнання права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами
учасники справи та представники:
позивачкане з`явилась
представник відповідачане з`явився
третя особа не з`явився

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2025 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами садиби АДРЕСА_1 (житловий будинок літ А-1, А1-1, а, загальною площею 101, кв.м., житлова площа 52,1 кв.м., сарай літ.В-1, погріб літ.Б), в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 15.01.2026, яке було відкладено на 12.02.2026, 24.02.2026 та на 02.03.2026 через відсутність спадкової справи, витребуваної судом із держаного нотаріального архіву Чернігівської області.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Представник відповідача Куликівської селищної ради надав відзив на позовну заяву, в якому вказує про повне визнання позову, просить справу розглянути за відсутності їх представника.

Третя особа в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, місце та дату судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.04.1993 року, запис про смерть за № 20 (а.с. 6,7).

Відповідно до Домової книги на будинок АДРЕСА_1 мати позивачки ОСОБА_2 була зареєстрована в цьому будинку та проживала на день смерті, але отримати від Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області відповідну довідку не вдалося, так як у них відсутня будь-яка інформація стосовно зареєстрованих осіб у цьому будинку ( а.с. 27-35).

Мати позивачки ОСОБА_2 при житті заповітів не складала.

Після смерті матері позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом до державного нотаріуса Куликівської державної нотаріальної контори, яким і була заведена спадкова справа № 93/1998 (а.с.73-77).

В складі спадщини, яка залишилась після померлої ОСОБА_2 є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який належав їй на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 березня 1983 року.

Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Куликівської селищної ради народних депутатів 15 березня 1983 року на ім`я ОСОБА_2 , згідно довідки Куликівської селищної ради народних депутатів №3 від 07 січня 1983 року, зареєстроване в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 15 березня 1983 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу №4 за реєстровим № 485 та зазначено, що житловий будинок в цілому належить - голові колгоспного двору, спадкодавцю ОСОБА_2 ( а.с.10)

Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є.П., 07 листопада 2025 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії, відмовивши позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що правовстановлюючому документі вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, то оформити спадщину на підставі такого правовстановлюючого документу не вбачається за можливе (а.с.24).

Відповідно до актового запису № 11 від 22 травня 1979 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 укладено шлюб (а.с.49).

У Домовій книзі є записи про ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.06.2011 року, запис про смерть №33. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 07.11.2025 року, запис про смерть за №244. Домова книга також містить записи про позивачку ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_6 , дата реєстрації вказана 30.11.1999 року (а.с.27-35).

Відповідно до Інформаційної довідки №967 від 13.10.2025 року виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», за ОСОБА_2 (станом на 31.12.2012 року) зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 1983 року (а.с. 9).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, складеного суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_7 , інвентаризаційна справа № 653 від 15.09.2025, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , має такі характеристики: житловий будинок з дерева обкладеного цеглою, загальною площею 101,0 кв.м., житлова площа 52,1 кв.м., на плані зазначений літерою А-1, А1-1, а, сарай літ. В-1, погріб літ.Б. ( а.с. 15-17).

Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано.

Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як належні та допустимі.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Позивачка, як єдина спадкоємиця за законом першої черги після померлої матері, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, по тій причині, що відповідно до наданого нею свідоцтва про право власності на будинок - житловий будинок належав «колгоспному двору», головою якого була померла її мати і який відповідно до ст.ст. 2, 318 ЦК України не є особистою власністю померлої, а майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Тому нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм частки в майні колгоспного двору. По цій причині приватним нотаріусом і було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свідоцтво про право власності на спадковий будинок з господарськими будівлями, було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи також надані відомості із спадкової справи, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів належав на праві спільної сумісної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору. З матеріалів справи вбачається, що відомості про склад членів колгоспного двору в період часу з 01.07.1990 року по 15.04.1991 року відсутні, оскільки на той час не вівся погосподарський облік згідно чинного на той момент законодавства. Куликівською селищною радою Куликівського району Чернігівської області, станом на 01.07.1990 року була зареєстрована тільки спадкодавець (мати позивачки) ОСОБА_2 . За вказаних обставинпозивачка, як спадкоємець за законом, за відсутності інших членів колгоспного двору, належним чином прийняла спадщину після смерті матері.

У зв`язку з належністю спірного будинку до категорії «колгоспний двір», позивачка, як єдина спадкоємиця за законом позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса, а тому її права підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд не стягує судові витрати з відповідача на користь позивачки, оскільки у позовній заяві позивачка не просила стягувати судовий збір з відповідача.

Керуючись статтями ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами садиби АДРЕСА_1 (житловий будинок літ А-1, А 1-1, а, загальною площею 101, кв.м., житлова площа 52,1 кв.м., сарай літ.В-1, погріб літ.Б), в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. С. Лібстер