Ухвала

26 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 947/40737/24

провадження № 61-2336ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крат В. І. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство акціонерний Банк «Південний», товариство з обмеженою відповідальністю «Слотс Ю.ЕЙ.», про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві) звернулося із заявою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство акціонерний Банк «Південний», товариство з обмеженою відповідальністю «Слотс Ю.ЕЙ.».

Заява мотивована тим, що з метою виконання функцій, передбачених ПК України, виникла необхідність в отриманні інформації щодо обсягу та обігу коштів на банківських рахунках, відкритих ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» в установі банку із зазначення контрагентів, а також дати та суми операцій, призначення платежів, які подавалися до банку, з метою використання інформації при проведенні перевірки.

Посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві 11 листопада 2024 року, 12 листопада 2024 року, 15 листопада 2024 року та 21 листопада 2024 року здійснено виїзд на податкову адресу ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.», а саме: м. Київ, вул. Ділова, 6, з метою ознайомлення з направленнями на перевірку від 03 жовтня 2024 року № 22847/23-15-24-02-02 та 22848/26-15-24-02-02. Проте, під час обстеження встановлено відсутність посадових осіб ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» за податковою адресою, що унеможливило ознайомлення з направленнями на перевірку від 03 жовтня 2024 року № 22847/23-15-24-02-02 та 22848/26-15-24-02-02 та проведення перевірки у терміни, вказані у наказі та направленнях.

Тому посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві за результатами встановлення відсутності посадових осіб ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» за податковою адресою, складено акти про неможливість вручення наказу та ознайомлення з направленням щодо проведення документальної планової перевірки ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» від 11 листопада 2024 року № 10193/Ж6/26-15-24-02-02, від 12 листопада 2024 року № 10259/Ж6/26-15-24-02-02, від 15 листопада 2024 року № 10399/Ж6/26-15-24-02-02, від 21 листопада 2024 року № 10606/Ж6/26-15-24-02-02.

Для забезпечення дієвого контролю за діяльністю підприємства та декларування ним фактично отриманих доходів, сплати належних податків необхідним є розкриття банківської таємниці про рух коштів на розрахункових рахунках ТОВ «Слотс Ю. ЕЙ.».

ГУ ДПС у м. Києві просило:

зобов`язати ПАТ АБ «Південний» розкрити банківську таємницю по рахункам: р/р № НОМЕР_1 (904 - українська гривня), який належить ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.», за період з 30 червня 2023 року по 30 вересня 2024 року із зазначенням руху коштів, їх відправника і одержувача та призначенням платежу (розшифровкою контрагентів та призначенням платежу).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, в задоволенні заяви ГУ ДПС у м. Києві відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що:

відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є, за твердженням заявника, встановлення наявності або відсутності порушення податкового законодавства з боку ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.». Необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку, розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша потреба в розкритті такої таємниці. З цього приводу, суд першої інстанції зауважив, що матеріали справи не містять доказів направлення ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» наказу від 03 жовтня 2024 року про проведення такої перевірки. Крім того, представник заявника не надав план-графік проведення планових документальних перевірок, в якому передбачено перевірку ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.»;

при цьому, суд першої інстанції зазначив, що якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення про проведення документальної перевірки тощо;

за наведених обставин, суд першої інстанції виснував, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження самого факту проведення документальної планової перевірки з питань дотримання податкового законодавства у відповідності до вимог ПК України, доказів відсутності ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» за адресою й неможливості вручення особисто або направленням засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки. Крім того, суд зауважив, що строк зазначеної перевірки встановлено у 10 днів, отже станом на день звернення до суду строк проведення перевірки закінчився;

при залишенні без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що розкриття банківської таємниці можливе в разі підтвердження органом державної податкової служби, що без отримання відповідної інформації виконання покладених на контролюючі органи функцій і завдань є неможливим або є інша об`єктивна потреба в її розкритті, а обсяг надання такої інформації є обмеженим законом (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2025 року по справі № 686/32791/23). Разом з тим, покладеного на заявника обов`язку доказування в цій частині останнім не виконано, заявником не обґрунтовано та фактично не конкретизовано обсяг запитуваної інформації, в тому числі й не підтверджено належним чином об`єктивної потреби в розкритті всього обсягу інформації про обіг коштів за банківськими рахунками ТОВ «Слотс Ю.ЕЙ.» за період з 30 березня 2023 року по 30 вересня 2024 року та не обґрунтовано неможливості проведення відповідної перевірки без надання такої інформації, яка є банківською таємницею, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю і доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Не погоджуючись із указаними рішеннями ГУ ДПС у м. Києвідекілька разів подавало касаційні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року касаційну скаргу ГУ ДПС у м. Києвіна рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року

та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року повернуто у зв`язку із тим, що у касаційній скарзі не викладені передбачені чинним ЦПК України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132870927).

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року касаційну скаргу ГУ ДПС у м. Києвіна рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року повернуто у зв`язку із тим, що ГУ ДПС у м. Києві не виконало вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/134083111).

24 лютого 2026 року ГУ ДПС у м. Києві через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвали нове рішення, яким задовольнити позов.

ГУ ДПС у м. Києві у касаційній скарзі зазначає, що підставою касаційного оскарження рішень першої та апеляційної інстанцій є відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 у справі №646/3518/19, від 01 листопада 2021 року у справі №761/21850/19, від 08 грудня 2021 року у справі №686/4972/21, від 23 березня 2023 року у справі № 752/18896/21, від 13 червня 2023 року у справі № 752/18344/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 758/6507/18, від 17 жовтня 2023 року у справі № 752/30877/21, від 15 лютого 2024 у справі №757/287/21-ц, від 03 січня 2025 року у справі №758/10967/22.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Необхідність відступу від усталених висновків, може зумовлювати, зокрема: наявність фундаментальної помилки в правозастосуванні чи наявність висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому; наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах тощо (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19)).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження, про наявність фундаментальної помилки в правозастосуванні чи наявність висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці, та відповідно не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Таким чином, ГУ ДПС у м. Києві, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат