Справа № 136/293/26
провадження № 2-з/136/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Іванець О.Д., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шикунової А.О. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно до пред`явлення позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2026 до суду надійшла вищевказана заява від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шикунової А.О. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме автомобіль BMW Х4 легковий універсал - загальний, білого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви, представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 , враховуючи вимоги ст. 152 ЦПК України, має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Так, 22 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Втім на даний час сім`я розпалася і поновити її неможливо. Наразі ОСОБА_1 поданий позов про розірвання шлюбу. За період шлюбу ними було придбано автомобіль ВМW Х4 білого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я дружини ОСОБА_3 . Після припинення шлюбних стосунків і через неприязні відносини, які склалися між ними, вони з дружиною не дійшли згоди щодо користування спільним автомобілем. Дружина одноосібно використовує автомобіль. На даний час між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки саме щодо поділу майна і з урахуванням того, що перереєстрація транспортних засобів фактично можлива лише за бажання титульного власника, існує реальна загроза невиконання можливого рішення у справі щодо поділу спільного майна подружжя.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальною дією суду, право на вчинення якої надано суду статтями 149-150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Відповідно до заяви про забезпечення позову, єдиною підставою для накладення арешту на майно вказано те, що перереєстрація транспортних засобів фактично можлива лише за бажання титульного власника, а тому, на думку заявника існує реальна загроза невиконання можливого рішення у справі щодо поділу спільного майна подружжя.

Разом із тим, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Заявник вказує, що відповідачка може самостійно перереєструвати автомобіль, однак будь-яких доводів імовірності вчинення таких дій суду не наведено.

Слід також зазначити, що у заяві про забезпечення позову, самі позовні вимоги не конкретизовані. При цьому автомобіль є неподільною річчю, тому його поділ в натурі є неможливим, а можлива лише грошова компенсація частини вартості спільного майна іншому з подружжя. За таких обставин неможливо встановити яким чином захід забезпечення позову фактично реалізує мету його вжиття.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд, перевіряючи аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, та дослідивши надані докази, не встановив реальної загрози, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Обґрунтування заяви носять загальний виклад застосування норм права. Посилання заявника на ту обставину, що на момент прийняття судом рішення існуватимуть труднощі у його виконанні чи призведе до інших наслідків, зазначених у ч. 2 ст. 149 ЦПК України, є лише припущенням, яке не доведене належними доказами.

У зв`язку із викладеним, зважаючи, що заявником не доведено факт того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, роз`яснивши, що позивач не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь-який час протягом розгляду справи в суді, у разі належного обґрунтування вимоги про забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-150, 259-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шикунової А.О. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15-ти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.Д. Іванець