КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3139/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Київ

справа №752/29827/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лати Дмитра Олександровича, Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, припинення та поновлення права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39970169 від 02.03.2018 року 17:21:37, прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Латою Д.О. щодо квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 25107725;

скасувати державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 25107725;

припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 ;

поновити за нею право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 25107725.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 02 березня 2018 рокудержавним реєстратором прийнято рішення з індексним номером 39970169 про перереєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності.

Вказувала, що підставою для перереєстрації права власності став іпотечний договір від 02 липня 2007 року, договір про внесення змін до іпотечного договору від 30 червня 2009 року, повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 13 вересня 2017 року.

Зазначала, що про вказані обставини вона дізналась з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, жодних повідомлень від банку їй не надходило, своєї згоди на перереєстрацію права власності на належну їй квартиру вона не надавала. Її у незаконний спосіб позбавили права власності на спірну квартиру.

Посилалася на те, що 12 червня 2017 року між нею та ТОВ «ТМО «Ліко-холдинг» укладено договір №588/F-163 про бронювання квартири для передачі у власність, загальна сума договору становила 1111167,50 грн. За рахунок власних коштів вона сплатила 10% цієї вартості.

02 липня 2007 року між нею та АКІБ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту №10-29/3688, відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 199965 доларів США зі сплатою 5,5% річних за перший рік дії договору та 13,2% річних, починаючи з другого року дії договору, для придбання цільових облігацій серії F у кількості 14915 штук, що емітовані ТОВ «ТМО «Ліко-холдинг», які надають право на отримання у власність чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Вказувала, що 02 липня 2007 року між нею та АКІБ «Укрсоцбанк» був укладений договір застави облігацій серії F у кількості 14915 штук заставною вартістю 1111167,50 грн. та договір іпотеки майнових прав на незавершену будівництвом квартиру заставною вартістю 1111167,50 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладання договору становило 220033,17 доларів США. Ціна спірної квартири становить 220033,17 доларів США., а сума кредиту - 199965 доларів США, отже вона купила квартиру в тому числі і за власні кошти.

Зазначала, що державний реєстратор здійснюючи перереєстрацію права власності на квартиру за банком не встановив безспірність вимог, надіслання їй повідомлення про порушення основного зобов`язання, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказувала, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №755/8098/16 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю відмовлено в задоволенні позову.

Посилалася на те, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти, ця квартира є єдиним житлом для її сім`ї, вважає, що державний реєстратор не мав правових підстав для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за банком.

Вказувала, що між нею та банком окремо не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Отже, передача права власності на предмет іпотеки можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначала, що на момент здійснення перереєстрації права власності на спірну квартиру строк позовної давності щодо вимог кредитора за кредитним договором сплинув. Іпотекодержатель не надіслав їй вимогу щодо усунення порушень. Він зобов`язаний надати документ про одержання іпотекодавцем письмової вимоги, а не лише докази її направлення. Державна реєстрація права власності на квартиру за банком відбулась за відсутності документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя.

В порушення вимог абз.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не повідомив її як власника про отримання заяви на проведення реєстраційних дій щодо належного їй нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Вказувала, що на момент набуття банком права власності оцінка предмету іпотеки не проводилась, що є порушенням ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишенобез задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що з аналізу матеріалів реєстраційної справи №000 вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» не надавав державному реєстратору Філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Латі Д.О. належних доказів направлення ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням та доказів отримання ОСОБА_1 такого повідомлення.

Вказувала, що матеріали реєстраційної справи містять лише копію самого повідомлення від 13 вересня 2017 року з нечитабельним вихідним номером та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення трек-номер 700 (адреса: АДРЕСА_3 ), з двома підписами невідомих осіб у графі «розписка у одержанні». Місце подання: Чернігів, а у самому повідомленні вказана адреса: м. Київ.

Вважає, що вказані документи не є належними доказами направлення ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання, оскільки з цих документів неможливо встановити що саме направлялося банком та хто конкретно розписувався у рекомендованому повідомленні.

Зазначала, що відповідно до статті 7 Іпотечного договору №02-10/2266 від 02 липня 2007 року та статті 10 договору про внесення змін до Іпотечного договору від 30 червня 2009 року іпотекодавець ОСОБА_1 зазначила свою адресу: АДРЕСА_4 . Однак, матеріали справи не містять доказів направлення на вказану адресу повідомлення про порушення основного зобов`язання.

Посилалася на те, що оскільки сторонами не укладалося договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідач не мав права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказувала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що державний реєстратор Лата Д.О , не є належним відповідачем у справі.

Зазначала, що відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Вважає, що приймаючи рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, були абсолютно проігноровані законні права та інтереси неповнолітніх дітей, які проживають та зареєстровані у спірній квартирі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач державний реєстратор філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лата Д.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2007 року між ТОВ «ТМО «Ліко-холдінг» та ОСОБА_1 укладено договір про бронювання квартири для передачі у власність №588/ F-163, за умовами якого за останньою заброньоване житлове приміщення (квартира) та визначений порядок придбання та погашення облігацій для передачі квартири у власність.

Згідно з додатком №1 до договору про бронювання квартири для передачі у власність від 12 червня 2007 року №588/ F-163 інвестором є ОСОБА_1 , квартира знаходиться за поштовою адресою: АДРЕСА_5 , будівельна адреса: АДРЕСА_6 , 4 кімнати, загальна площа 149,15 кв.м, загальна кількість облігацій - 14915, серія облігацій F (56/2/06), запланований термін введення будинку в експлуатацію - 3 квартал 2007 року, вартість бронювання 104405 грн., номінальна вартість 1 цінного паперу - 36 грн.

02 липня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №10-29/3688, за умовами якого остання отримала у тимчасове користування грошові кошти в сумі 199965 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 01 липня 2032 року. Кредит наданий для придбання облігацій серії F у кількості 14915 штук, що емітовані ТОВ «ТМО «Ліко-холдинг», які надають право на отримання у власність чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_2 .

02 липня 2007 року між ТОВ «ТМО «Ліко-холдінг», АКІБ «Уксоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про бронювання квартири для передачі у власність від 12 червня 2007 року №588/ F-163 у зв`язку з отриманням інвестором кредиту в банку, а також з метою захисту прав та інтересів банку як кредитора.

02 липня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави цінних паперів №02-10/2271, за умовами якого остання у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 02 липня 2007 року №10-29/3688 надала в заставу пакет безпроцентних цільових іменних облігацій серії F у кількості 14915 штук, що емітовані ТОВ «ТМО «Ліко-холдинг», номінальною вартістю 36 грн. за одну облігацію, загальною номінальною вартістю 1111167,50 грн. Надання заставодержателю пакету облігацій означає також надання в заставу всіх тих прав, що обумовлені таким пакетом облігацій та передбачені договором №1425/ F-239/Б купівлі-продажу цінних паперів від 12 червня 2007 року, в тому числі права на отримання у власність квартири, яка зазначена в п.2.2. договору про бронювання квартири для передачі у власність №588/ F-163 від 12 червня 2007 року.

02 липня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №10-29/3688, за умовами якого остання передала банку у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 02 липня 2007 року №10-29/3688 майнові права на незакінчену будівництвом чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_7 . Загальна вартість предмету іпотеки - 1111167,50 грн., що становить 220033,17 доларів США за офіційним курсом. Іпотека забезпечує виконання основного зобов`язання з повернення кредиту у розмірі 199965 доларів США згідно графіку погашення заборгованості по кредиту.

Пунктом 4.1. іпотечного договору від 02 липня 2007 року №10-29/3688 визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У п.4.5. іпотечного договору визначені способи стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п.6.2 іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур?єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв?язку одержувача.

14 травня 2009 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності.

30 червня 2009 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до іпотечного договору №02-10/2266, згідно з якою остання у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 02 липня 2007 року №10-29/3688 передала в іпотеку банку чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі №755/8098/16-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором від 02 липня 2007 року №10-29/3688 через пропуск строків позовної давності.

17 вересня 2017 року АТ «Укрсоцбанк» було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 повідомлення від 13 вересня 2017 року про порушення основного зобов`язання, яке виникло у останньої з кредитного договору від 02 липня 2007 року №10-29/3688 та вимагав сплати заборгованість, розмір якої станом на 31 серпня 2017 року складає 382330,87 доларів США, з яких 149448,77 доларів США - строкова заборгованість, 41875 доларів США - прострочена заборгованість, 17831,37 долар США - строкова заборгованість по відсоткам, 173175,73 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам. Зазначено про необхідність сплати заборгованості впродовж 30 днів та попереджено про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки.

Повідомлення було отримано позивачем 19 вересня 2017 року.

Станом на 20 вересня 2017 року ринкова вартість спірної квартири становила 4246386 грн.

02 березня 2018 року державний реєстратор філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лата Д.О. зареєстрував за АТ «Альфа-банк» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , (РНОНМ 000) загальною площею 151,7 кв.м, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39970169 від 02 березня 2018 року, підстава для державної реєстрації: договір про внесення змін до іпотечного договору №908 від 30 червня 2009 року, іпотечний договір №2460 від 02 липня 2007 року, договір про внесення змін до іпотечного договору №90 від 08 лютого 2011 року, повідомлення від 13 вересня 2017 року видане АТ «Укрсоцбанк», рекомендоване повідомлення від 17 вересня 2017 року, видане АТ «Укрсоцбанк».

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-банк», третя особа державний реєстратор філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лата Д.О. про визнання недійсним правочину державної реєстрації права власності (справа №752/8350/19).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі №752/8350/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що вирішуючи питання можливості здійснення перереєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором Латою Д.О. не встановлено безспірність вимог до неї; не взято до уваги, що відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між нею та банком; не виконано іпотекодержателем обов`язку щодо надіслання іпотекодавцю вимоги щодо усунення порушень; на момент набуття права власності не проводилася оцінка предмета іпотеки.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як договори та інші правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону №1952-IV).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на 02 березня 2018 року день реєстрації за банком права власності і на спірну квартиру) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частинами 1, 3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на 02 березня 2018 року день реєстрації за банком права власності і на спірну квартиру) встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього (частина 6 статті 38 вказаного Закону).

Згідно п.п.2.13., п.2. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 №96/5, ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем. У разі недосягнення згоди щодо ціни продажу предмет іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою, що підтверджується відповідним актом про оцінку.

Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним.

Отже, іпотекодержатель, станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності.

У постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц, від 13 березня 2024 року у справі №201/15228/17 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка впливає на визначення правомірності державної реєстрації переходу права власності на іпотечне майно при позасудовому врегулюванні. У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду однозначно сформулювала правові висновки щодо обов'язковості подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (зі змінами) (в редакції, що діяла станом на день реєстрації за банком права власності і на спірну квартиру) встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

У пункті 61 Порядку №1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на викладене, до 26 лютого 2020 року Порядок №1127 не передбачав подання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, проте така вимога передбачалася у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, й зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Втім, виходячи із принципу «lex superior», «у разі суперечностей застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу», хоча Порядком №1127 до 26 лютого 2020 року не було передбачено обов`язкового надання оцінки предмета іпотеки, проте така вимога містилася у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі №201/15228/17 (провадження №14-183цс23) зробила наступні висновки про те, що до 26 лютого 2020 року Порядок №1127 не передбачав подання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, проте така вимога передбачалася у частині третій статті 37 Закону №898-IV, що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, й зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (пункт 11.1).

Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним (пункт 11.2).

Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й ненадання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження (пункт 11.3).

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №752/3602/20.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від державного реєстратора філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву Лати Д.О. належним чином завірені копії документів, на підставі, яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39970169 від 02 березня 2018 року та вчинено реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 25107725).

На виконання вимог вказаної ухвали суду надійшли матеріали реєстраційної справи №000 на квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів реєстраційної справи №000 вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» державному реєстратору були надані наступні документи для реєстрації за собою права власності на спірну квартиру, а саме копії: договору про внесення змін до іпотечного договору №908 від 30 червня 2009 року, іпотечного договору №02-10/2266 від 02 липня 2007 року, рекомендованого повідомлення від 17 вересня 2017 року, видане АТ «Укрсоцбанк», повідомлення про звернення стягнення від 13 вересня 2017 року видане АТ «Укрсоцбанк», договору про внесення змін до іпотечного договору №90 від 08 лютого 2011 року.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд першої інстанції вірно вважав, що банк належним чином виконав умови обох договорів та з дотриманням вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» надіслав позивачу, як іпотекодавцю та боржнику в одній особі, письмову вимогу про усунення порушення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

При цьому направлення банком листа рекомендованою кореспонденцією на обидві адреси позивача (на адресу спірної квартири та адресу, зазначену в договорах) є достатнім для того, щоб вважати повідомлення про усунення порушення належним.

Наявність у п. 4.5. іпотечного договору від 02 липня 2007 року №10-29/3688 застереження, яким визначені способи стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», передбачає передачу банку права власності та є правовою підставою для реєстрації права власності на це нерухоме майно.

При цьому, судами у справі №752/8350/19 було встановлено, що згідно договору іпотеки, сторони погодили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме у п. 4.5.3. договору іпотеки передбачили, що іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тому державний реєстратор, як уповноважена законом особа, відповідно до наданих банком документів, перелік яких визначений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, правомірно здійснив державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах реєстраційної справи №000 на квартиру АДРЕСА_1 відсутні докази як встановлення ціни продажу спірної квартири за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем, так і проведення експертної оцінки предмета іпотеки на момент передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, тобто станом на 02 березня 2018 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й відсутність експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження.

Оскільки АТ «Альфа-Банк» не надано державному реєстратору філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву Лата Д.О. всіх потрібних документів для проведення державної реєстрації прав власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, а саме: доказів проведення оцінки нерухомого майна на момент передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, тобто станом на 02 березня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку, що державна реєстрація від 02 березня 2018 року, згідно з якої АТ «Альфа-Банк» став власником квартири АДРЕСА_1 , проведена всупереч норм чинного законодавства.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції дає підстави дійти висновку, що наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Таким чином, наявні підстави для задоволення позову в частині скасування рішення державного реєстратора філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м.Київ Лата Д.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39970169 від 02.03.2018 року 17:21:37 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 25107725 за АТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування АТ «Сенс-Банк») (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Відповідно позовні вимоги про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, припинення та поновлення права власності на нерухоме майно не є ефективним способом захисту, таким чином задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування строків давності у цій справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч.ч.1, 5 ст.261, ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частинами 3-5 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положения» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішенням державного реєстратора філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лата Д.О. від 02 березня 2018 року зареєстровано за АТ «Альфа-банк» право приватної власності на спірну квартиру позивача.

Зазначене дає підстави для висновку, що строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви 10 грудня 2021 року, такий строк був продовжений вищевказаними нормами законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що державний реєстратор Лата Д.О. є належним відповідачем у справі та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний реєстратор Лата Д.О. не є належним відповідачем, з огляду на наступне.

Державний реєстратор є публічною особою, якій державою надано повноваження приймати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Виходячи з норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державного реєстратора немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Він вчиняє реєстраційні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені реєстраційними діями.

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2022 року у справі №359/3951/17 виснував, що за загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі №519/77/18, від 15 квітня 2020 року у справі №474/106/18, від 12 листопада 2020 у справі №200/3452/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний реєстратор Лата Д.О. є неналежним відповідачем у даній справі, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до державного реєстратора філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лати Д.О.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає необхідним стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1997,60 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, припинення та поновлення права власності на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, припинення та поновлення права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м.Київ Лата Дмитра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39970169 від 02.03.2018 року 17:21:37 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 25107725 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Сенс-Банк») (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

В решті позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до Акціонерного товариства «Сенс Банк» - відмовити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лати Дмитра Олександровича - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Велика Васильківська, 100, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1997 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: