Справа № 489/774/25
Провадження № 2/487/160/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання: Марченко Л.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Миколаївської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Миколаївської міської ради, в якій позивач просить: встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини; витребувати з Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області довідку про те, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з такого нерухомого майна: АДРЕСА_1 . У квартирі, яка йому належить за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Заявник, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги звернувся до нотаріуса із питанням щодо оформлення спадкових справ, але йому було відмовлено через відсутність документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх 5 років, а саме рішення суду. Тому позивач звертається до суду і зазначає, що взимку 2010 року він познайомився з ОСОБА_5 , а пізніше почав допомагати йому, привозити їжу, предмети гігієни, ліки та побутові речі. З часом за рахунок своїх коштів сплачував заборгованість ОСОБА_5 за комунальні послуги. В грудні 2013 р. ОСОБА_5 потрапив до лікарні, а позивач піклувався про нього. Також він допоміг йому оформити спадкові права після смерті його матері. Пізніше вони досягли згоди щодо укладення договору довічного утримання, проте після погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 вони відклали угоду. В 2019 році вони звернулись до нотаріуса з приводу укладення договору довічного утримання та дізнались, що квартира, яка мала бути предметом договору АДРЕСА_2 , обтяжена арештами через борги по комунальним послугам. Тоді вони вирішили, що позивач оплатить борги. У 2019 році в квартирі відновили газо та електропостачання, встановлено лічильники, а також в травні встановлені вікна. Після початку епідемії COVID 19 позивач перевіз ОСОБА_5 до себе в с. Воскресенське, а в лютому 2024 він повернувся до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Після його смерті позивач ніс всі витрати на його поховання. Вважає, що факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років підтверджується письмовими доказами та показами свідків.

17 березня 2025 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази.

21 квітня 2025 року від представника Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що додані до позовної заяви докази не підтверджують те, що позивач проживав із спадкодавцем однією сім`єю. Також просить розглянути справу без його участі.

06 травня 2025 року з Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла відповідь.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов, надали пояснення аналогічні змісту позову, просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибули повторно, причину не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ).

За життя ОСОБА_5 належало нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 .

Відповідно до відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16.04.2025 вих. №349/01-16, за даними спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 16.04.2025 не заводилась.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

На підставі матеріалів справи встановлено, що за життя ОСОБА_6 мав борги за житлово-комунальні послуги (Інформація з Єдиного реєстру боржників від 30.08.2023).

22.08.2013 р. ОСОБА_5 надав довіреність ОСОБА_1 на оформлення його спадкових прав після смерті ОСОБА_7 (а.с. 14).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №11570/16 Міської лікарні швидкої медичної допомоги, з 16.12.2013 до 01.01.2014 ОСОБА_5 проходив лікування, у графі № телефону родичів зазначено номер та ім`я ОСОБА_1 (а.с. 20 зворот).

Відповідно до розписок ОСОБА_5 від 22.12.2015 та від 20.06.2016 він брав у ОСОБА_1 грошові кошти у борг (а.с. 22,25).

Відповідно до замовлення № 3381 від 25.09.2019 ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_1 замовив вікна на адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 16, 17, 23).

Відповідно до довідки КП «МЦПМСД» Мішково-Погорілівської сільської ради від 23.01.2019, ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , пройшов амбулаторне лікування з 04.01.2019 по 23.01.2019 (а.с. 31).

Відповідно до акту про встановлення факту проживання від 25 листопада 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 фактично в період з 09.06.2018 по 17.02.2024 проживав за адресою: АДРЕСА_5 , що винаймає ОСОБА_1 разом з ним та його родиною.

22.02.2023 ОСОБА_5 було укладено декларацію з лікарем, в якій довіреною особою зазначено ОСОБА_1 (декларація № 001-5158-7ХА0 а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_5 витрати з організації його поховання поніс ОСОБА_1 (а.с. 15, 22 зворот).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_5 . Приблизно в 2012 р. до нього почав приходити ОСОБА_1 , приносив їжу, допомагав. ОСОБА_5 казав, що це його племінник. Приблизно 7 років тому, ОСОБА_5 захворів і ОСОБА_1 забрав його за місто до себе. Він приїжджав тільки щоб перевірити квартиру і отримати пенсію. Оформити пенсію йому допоміг ОСОБА_1 а також оплачував його лікування. У 2024 р. вона ішла додому і зустріла ОСОБА_1 біля під`їзду по АДРЕСА_3 , він викликав поліцію та швидку, тоді з`ясувалось що ОСОБА_5 помер. ОСОБА_1 займався його похованням.

Оцінюючи досліджені судом докази у сукупності, суд дійшов висновку, що відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 носили характер сімейних та вони проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_7 по час відкриття спадщини.

Такого висновку суд дійшов також враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, в яких неодноразово наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Отже, враховуючи наведені правові висновки ВП ВС, суд дійшов висновку, що позивачем факт проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини доведено шляхом реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування між ними сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з урахуванням поданих ним доказів, видається більш вірогіднішим.

Враховуючи наведене позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст.4, 7, 12, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Миколаївської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2026 року.

Суддя: З.М. Сухаревич