Справа №:755/6392/25
Провадження №: 2/755/4633/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Церні В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Концерн-СВК», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів - Приватного підприємства «Концерн-СВК» та ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В., звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь своїх довірителів, зокрема, ПП «Концерн-СВК» грошові кошти в розмірі 382 229,45 грн, з яких інфляційні збитки в розмірі 28 277,91 грн, 3 % річних в розмірі

5 303,27 грн, упущену вигоду у розмірі 17 713,32 грн та у розмірі 330 934,95 грн; ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 339,26 грн, з яких інфляційні збитки в розмірі 2 811,93 грн та 3 % річних у розмірі 527,33 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 лютого 2023 року ОСОБА_2 о 15 годині 55 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки КІА моделі SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі «Київ-Чернігів» у лівій смузі для руху в напрямку від м. Київ до м. Чернігів, проїжджаючи ділянку дороги за 44,83 метра до повороту біля автодороги Київ-Чернігів, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. б) п. 2.3, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в наслідок чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля марки TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер

НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився на червоний сигнал світлофора перед стоп лінією. В результаті зіткнення пасажир автомобіля марки КІА моделі SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_3 , та водій автомобіля марки TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , отримали згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами 1 (один) рік. Також було стягнуто із засудженого на користь держави процесуальні витрати в сумі: 1 887,80 грн за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта від

07 березня 2023 року № СЕ-19/111-23/8945-ІТ; 1 887,80 грн за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта від 07 березня 2023 року № СЕ-19/111- 23/893 8-ІТ; 1 887,80 грн за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта від 10 березня 2023 року № СЕ- 19/111-23/8963-ІТ; 3 775,60 грн за проведення судової авто-товарознавчої експертизи, висновок експерта від 06 березня 2023 року № СЕ-1-23/11031-АВ; 4 780,00 грн за проведення судової фототехнічної та авто-технічної експертизи, висновок експерта від 18 квітня 2023 року № КСЕ-19/111-23/19536; 2 868,00 грн за проведення судової авто-товарознавчої експертизи, висновок експерта від

14 червня 2023 року № СЕ-19/111-23/24386-АВ.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до засудженого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 189,81 грн матеріальної шкоди (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України), 40 000,00 грн моральної шкоди. В решті позову було відмовлено.

Цивільний позов представника потерпілого ПП «Концерн-СВК» - Кривещенко В.В., до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, було задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Концерн- СВК» матеріальну шкоду у розмірі 786 308,71 грн (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Окрім цього, боржник ОСОБА_2 , завдавши моральну та матеріальну шкоду позивачам, діяв недобросовісно, вчинив фраудаторний правочин, направлений на безоплатне відчуження належного йому майна. Так, відразу після вчинення ДТП (до винесення вироку по справі) відповідач став відчужувати своїм родичам нерухоме та рухоме майно з метою уникнення майнової відповідальності за скоєне.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року набрав законної сили 25 червня 2024 року.

27 червня 2024 року Броварським міськрайонним судом Київської області позивачам видано виконавчі листи.

У зв`язку з невиконанням вироку суду в частині виплати позивачам коштів, ОСОБА_1 та ПП «Концерн- СВК» змушені звертатись до приватного виконавця з метою виконання судового рішення у примусовому порядку.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19 липня 2024 року відкрите виконавче провадження № НОМЕР_14 щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 38 189,81 грн та 40 000,0 грн.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19 липня 2024 року відкрите виконавче провадження № НОМЕР_15 щодо стягнення з відповідача на користь

ПП «Концерн- СВК» 786 308,71 грн.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19 липня 2024 року об`єднано виконавчі провадження № НОМЕР_15, № НОМЕР_14 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_16.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 24 липня 2024 року у межах ВП № НОМЕР_15 оголошено в розшук майно боржника: КІА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович З.М. від

09 жовтня 2024 року у межах ВП № НОМЕР_15 оголошено в розшук майно боржника: 1) саморобний транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 ) ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 .

Відповідно до вимоги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 08 жовтня 2024 року, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення приватний виконавець вимагав відповідачу 10 жовтня 2024 року, о 15:00 годині для проведення виконавчих дій, надати безперешкодний доступ до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Про зазначену обставину відповідач був повідомлений. Однак, відповідно до акту Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 10 жовтня 2024 року за участі понятих та представника стягувачів виходом за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що двері квартири ніхто не відкрив, зі слів сусідів невідомо, чи боржник проживає за вказаною адресою.

Згідно відповіді Пенсійного Фонду України від 19 липня 2024 року боржник отримує пенсію у розмірі 10 770,03 грн на місяць, а також заробітну плату у Регіональній філії «Південно- західна залізниця AT «Українська залізниця».

Листом від 10 жовтня 2024 року № 38321 Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. повідомила, що «Станом на дату надання цієї відповіді декларацію про доходи та майно боржником не подано, не надано доступ приватному виконавцю до свого помешкання, транспортні засоби боржника не виявлено, місцезнаходження їх невідоме та не встановлене інше майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.».

Крім того, зазначеним вище листом приватний виконавець повідомив, що станом на 10 жовтня 2024 року в процесі примусового виконання виконавчого провадження ЗВП № НОМЕР_16 (ВП

№ НОМЕР_15, ВП № НОМЕР_14) з боржника утримано кошти у сумі 710 123,66 грн. При цьому залишок сум до стягнення з боржника ОСОБА_2 становить 241 768,71 грн, а саме:

по ВП № НОМЕР_15: 199 910,77 грн боргу та 19 991,10 грн основної винагороди приватного виконавця;

по ВП № НОМЕР_14: 19 878,93 грн боргу та 1 987,91 грн основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2024 току задоволено клопотання захисника ОСОБА_4 про розстрочку виконання вироку суду у кримінальному провадженні № 0000474 від 17 лютого 2023 року відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Сторона позивача не погоджуючись із прийнятою ухвалою була змушена оскаржувати її в апеляційному порядку. Так, ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року скасовано вищезазначену ухвалу від 09 жовтня 2024 року та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

У зв`язку із однозначною позицією відповідача щодо невиплати решти залишку боргу у якнайкоротші строки, попри намагання сторони позивачів (стягувачів у виконавчому провадженні) врегулювати дане питання у найкоротші строки, 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 та ПП «Концерн-СВК» була змушена звернулись до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пестич Лариса Василівна, про визнання договору дарування земельної ділянки та садового будинку недійсним з підстав фраудаторності - цивільна справа № 361/10978/24.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2024 року у справі № 361/10978/24 задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку та садових будинок, який на праві спільної часткової власності належить дітям відповідача. При цьому, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 361/10978/24.

Саме у зв`язку з розглядом справи № 361/10978/24 та накладеним в межах даної справи арештом, попри заяву про розстрочку виконання вироку суду, боржник виплатив решту суму менш ніж за два місяці, у зв`язку з чим 24 грудня 2024 року приватним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_15 та № НОМЕР_14.

Відповідно до листа Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 07 січня 2025 року у процесі примусового виконання виконавчих проваджень № НОМЕР_15 та

№ НОМЕР_14 з боржника утримано кошти у сумі 951 892,37 грн.

Отже, у відповідача на підставі делікту (вчинення ДТП) виникло боргове зобов`язання, яке полягало у сплаті позивачам грошової суми на відшкодування завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди (реальні збитки) та моральної шкоди та завданої ПП «Концерн-СВК» матеріальної шкоди (реальні збитки). Зазначене боргове зобов`язання набуло процесуальної можливості примусового виконання з набранням чинності вироку суду з 26 червня 2024 року (на наступний день після набрання вироком законної сили). Зазначене грошове зобов`язання відповідач виконав з простроченням у майже шість місяців і саме за цей період часу останній повинен сплатити 3 % річних та індекс інфляції.

При цьому, ПП «Концерн-СВК» є діючим підприємством, яке попри введений воєнний стан та активні дії збройного характеру на території України продовжує здійснювати діяльність, забезпечує населення робочими місцями та відповідально сплачує податки. Натомість, протиправна поведінка відповідача в частині несвоєчасної виплати грошових зобов`язань призвела до втрати позивачем прибутку. Так, ПП «Концерн-СВК» відкрито поточний рахунок в АБ «Кліринговий Дім». З довідки

АБ «Кліринговий Дім» від 06 січня 2025 року № 03-01/03/38 вбачається, що відповідно до умов Додаткового договору № 1/1 про розміщення коштів на умовах знижувального залишку від 23 серпня 2019 року до Договору комплексного банківського обслуговування від 25 січня 2019 року № 6849П, підприємству за період, зокрема, червень-грудень 2024 року визначені наступні процентні ставки:

-з 14 червня 2024 року по 27 листопада 2024 року - 10,0 %;

-з 28 листопада 2024 року по 12 грудня 2024 року- 10,5 %;

-з 13 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 11,0 %.

Тобто, у випадку належного та своєчасного виконання вироку у період з часу набрання вироком законної сили і по день повного розрахунку ПП «Концерн-СВК» могло отримати дохід від розміщення коштів на рахунку у АБ «Кліринговий Дім». Однак у зв`язку з несвоєчасним погашенням грошових зобов`язань такий дохід (прибуток) не отримано. Тому окрім сплатити 3 % річних та індексу інфляції відповідач зобов`язаний відшкодувати підприємству майнову шкоду у вигляді упущеної вигоди.

При цьому, упущена вигода підлягає стягненню у зв`язку з існуванням двох обставин: невчасного виконання судового рішення, що складає суму у розмірі 17 713,32 грн та у зв`язку з невідкладною необхідністю ПП «Концерн-СВК» придбати інший транспортний засіб для здійснення підприємницької діяльності, що складає суму у розмірі 330 934,95 грн. Оскільки підприємство не могло використовувати автомобіль після ДТП, наявні на рахунку підприємства кошти були використанні не з метою отримання прибутку у зв`язку з перебуванням коштів на банківському рахунку, а використані на придбання іншого транспортного засобу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року заяву представника ПП «Концерн-СВК» та ОСОБА_1 - адвоката Чучковської А.В., про забезпечення позову у вказаній цивільній справі задоволено.

05 травня 2025 року на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від

01 травня 2025 року надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

26 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Борух С.В., подав відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що під час судового слідства

ОСОБА_2 намагався відшкодувати шкоду, але цивільні позивачі навмисно не надали розрахункових рахунків для відшкодування шкоди та перерахунків коштів на рахунки позивачів.

ОСОБА_2 повністю сплатив (відшкодував) процесуальні виграти за проведення експертиз в кримінальному провадженні в розмірі 17 087,00 грн та штраф 51 000,00 грн.

Крім того, відповідно до листа від 19 жовтня 2023 року № 5503901/1 AT «Страхова компанія «ІНГО» було здійснено страхову виплату ПП «Концерн-СВК» у розмірі 158 400,00 грн.

Діючи упереджено, зазначаючи невірні дані, нічим не підтверджені в позові представник позивачів безпідставно звинувачує відповідача нібито у вчиненні фраудаторних правочинів, тоді як недійсність договорів визнається та встановлюється саме судом, отже, твердження представника позивачів без відповідного рішення суду є безпідставним. Згідно із Конституцією України, кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

19 липня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_15, № НОМЕР_14 стосовно боржника ОСОБА_2 , відповідно яких загальна сума, що підлягає стягненню становить 864 498,52 грн.

Крім того, адвокат Борух С.В. в інтересах ОСОБА_2 направляв через електронну пошту запити до приватного виконавця, отримував відповіді, мав телефонні розмови, спілкування, зустрічі та домовленості з представником ПП «Концерну-СВК» га представником Кривещенко С.Я., що, на думку представника відповідача, ще раз підтверджує той факт, що ОСОБА_2 не переховувався, не приховував майна, не уникав виконання рішення суду, а добровільно виконав вирок суду, який станом на 24 грудня 2024 року виконаний повністю.

25 липня 2024 року отримано через електронну пошту відповідь від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. № 26208 про відкриття виконавчих проваджень ВП

№ НОМЕР_15, ВП № НОМЕР_14 та об`єднане в зведене виконавче провадження № НОМЕР_16. На загальну суму 864 498,52 грн.

01 жовтня 2024 року згідно інформації приватного виконавця від 02 жовтня 2024 року № 36999, отриману через електронну пошту по зведеному виконавчому провадженню № НОМЕР_16 (ВП

№ НОМЕР_15, ВП № НОМЕР_14) за чотири місяці з моменту винесення Броварським міськрайонним судом Київської області вироку від 24 травня 2025 року ОСОБА_2 добровільно (не шляхом списання) сплачено 710 123,66 грн, тобто 82 % суми, що підлягала стягненню за вироком суду.

24 грудня 2024 року закінчене виконавче провадження в зв`язку з повним погашенням боргу.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» упущеної вигоди в розмірі 330 934,95 грн у зв`язку з необхідністю купівлі транспортного засобу для здійснення підприємницької діяльності представник відповідача зазначив таке.

Стаття 22 ЦК України відносить до збитків, на відшкодування яких має право особа, котрій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, також і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків,

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів.

Упущена вигода не доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть, не припущення і є підставою для відмови суду в задоволенні таких вимог.

Твердження позивача що підприємство мало та могло (а могло і ні) покласти кошти, які витратило на купівлю авто на депозит не є належними доказами на підтвердження упущеної вигоди, а є припущенням, особливо враховуючи відсутність доказів про існування в попередніх роках депозитів, доходів отриманих в попередніх роках від депозитів та аналізу різниці отриманнях доходів позивачем по депозитах. А довідка АБ «Кліринговий дім» від 06 січня 2025 року № 03-01/03/38 стосовно відкриття поточного рахунку позивачу та про запропоновані процентні ставки не може бути належним доказом зобов`язального характеру.

Таким чином, представником позивача не доведено, що ПП «Концерн-СВК» могло б реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, дохід в сумі 330 937,95 грн, а тому відсутні підстави для стягнення упущеної вигоди у зв`язку з необхідністю купівлі транспортного засобу для здійснення підприємницької діяльності.

Те саме стосується і вимоги про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПП «Концерн- СВК» упущеної вигоди в розмірі 17 713,32 грн у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду та нерозміщенням коштів на банківському рахунку. На підтвердження понесених збитків пов`язаних з упущеною вигодою у розмірі 17 713,32 грн позивачем долучено до матеріалів справи лише довідку AT «Кліринговий дім» від 06 січня 2025 року № 03-01/03/38 згідно якої AT «Банк «Кліринговий дім» підтверджує відкриття та обслуговування поточного рахунку позивача, посилається на Додатковий договір від 23 серпня 2019 року № 1/1 про розміщення коштів на умовах незнижувального залишку та Договір комплексного банківського обслуговування від 25 січня 2019 року № 689П за якими підприємству були запропоновані вказані в довідні процентні ставки.

Враховуючи, що причиною позовних вимог щодо відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він реально і обґрунтовано розраховував, і який би точно отримав у разі відсутності таких дій, то доказами для розрахунку упущеної вигоди у випадку неотримання відсотків за умовами розміщення коштів на умовах незнижувального залишку повинна була бути саме заява ПП «Концерн-СВК» на розміщення вкладного траншу тобто доказ, що ПП «Концерн-СВК» вчинив певні дії, а саме направив заяву на розміщення вкладного траншу та реально і обґрунтовано розраховував на отримання відсотків, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Позивач повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання доходу, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Разом з тим у даному разі вимога позивача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди обґрунтована припущеннями позивача про можливість отримання ним доходу у разі розміщення ним певних (невизначених) коштів на банківському рахунку.

Щодо стягнення інфляційних збитків та 3 % річних з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» та ОСОБА_1 адвокат Борух С.В. зазначив таке.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02 березня

2016 року справа № 6-2491цк15, стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Цією статтею регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень стаз ті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Крім того, представник відповідача наголошував на тому, що здійснений представником позивача розрахунок не відповідає порядку здійснення розрахунків з таких підстав.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року у справі

№ 361/5417/23 набрав законної сили 25 червня 2024 року, отже борг в Криворчука 0.11. виник після

15 дня відповідного місяця (з 26 червня 2024 року).

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по

31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця, про що свідчить практика Вищого господарського суду України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012.

Отже, нарахування інфляційних втрат за червень 2024 року в розмірі 17 289,79 грн для стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» та 1 720,18 грн на користь ОСОБА_1 не відповідає порядку здійснення розрахунків.

08 липня 2025 року представник позивачів подав відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань, з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

На обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відповідач хибно стверджує, що «під час судового слідства ОСОБА_2 намагався відшкодувати шкоду, але цивільні позивачі навмисно не надали розрахункових рахунків для відшкодування шкоди та перерахунків коштів на рахунки позивачів». ОСОБА_2 не звертався до позивачів з приводу отримання даних банківських рахунків, відповідач не бажав виконувати судове рішення під час розгляду кримінальної справи, свою вину не визнавав, а навіть більше вважав себе потерпілим у ДТП. У добровільному порядку після постановлення вироку, набрання ним законної сили відповідач не виконував свої грошові зобов`язання, що стало підставою для виконання вироку у примусовому порядку - суб`єктом, уповноваженим державою на здійснення діяльності з примусового виконання, зокрема, судових рішень. При цьому навіть після пред`явлення виконавчих листів до виконання відповідач далеко не відразу здійснив повне виконання вироку у частині вимог за цивільними позовами.

Сторона позивача ПП «Концерн-СВК» не заперечує, що Страховою компанією «ІНГО» здійснено страхову виплату ПП «Концерн-СВК», однак дана сума не впливає на розмір зобов`язань відповідача за рішень суду. При цьому, страхові виплати були проведені відповідно до вимог законодавства, а не з волі відповідача.

Відповідач вчергове вводить суд в оману, стверджуючи, що ОСОБА_2 не переховувався, не приховував майна, не уникав виконання рішення суду, а добровільно виконав вирок суду, який станом на 24 грудня 2024 року виконаний повністю.

Відповідачем не проведено жодної виплати на погашення коштів за вироком у добровільному порядку. Всі оплати були проведені в межах уже відкритих виконавчих проваджень, що саме по собі свідчить про примусове виконання вироку.

До позову у даній справі долучались докази відкриття виконавчих проваджень з метою примусового виконання вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня

2024 року.

Також адвокат Чучковська А.В. стверджувала, що всього в межах виконавчих проваджень

№ НОМЕР_15 та № НОМЕР_14 (зведене виконавче провадження № НОМЕР_16) було стягнуто не

864 498,52 грн, а 951 892,37 грн (оскільки боржник сплачував не лише борг, а й, зокрема, витрати виконавчого провадження). Таким чином, зазначений боржником відсоток стягненого боргу на користь позивачів є меншим.

Також представник позивачів звертає увагу суду на деталізовану інформацію про порядок стягнення з відповідача на користь позивачів коштів у межах виконавчих проваджень. З даних таблиці можна чітко і конкретно простежити, як саме, коли і в якому розмірі стягувались з відповідача кошти з метою погашення боргу. І таке погашення відбувалось в межах відкритих виконавчих проваджень через рахунок відповідача та приватного виконавця, тобто в примусовому порядку, а не в добровільному шляхом направлення відповідачем коштів на рахунок відповідача.

Щодо вимоги про стягнення упущеної вимоги з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» у розмірі 330 934,95 грн представник позивачів зазначила таке.

Доводи відповідача про те, що позивачами не підтверджено обставини, що він «міг і повинен був отримати визначені доходи», а також в частині що «розрахунки про можливі доходи... це припущення» не відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується відповідачем, що протиправними діями саме відповідача внаслідок вченого останнім ДТП майну позивача - ПП «Концерн-СВК» завдано матеріальну шкоду - своїми діями відповідач унеможливив використання підприємством транспортного засобу, наявність якого для діяльності підприємства була дуже важливою. Саме завдана матеріальна шкода (зокрема, втрата якісних характеристик транспортного засобу стала підставою для придбання нового транспортного засобу). Тобто приватне підприємство було змушене придбати новий транспортний засіб з коштів, що воно мало на час придбання автомобіля, замість того, щоб використовувати такі кошти на користь підприємства та отримувати відповідних дохід. Звертаю увагу, що придбаний транспортний засіб був дешевшого класу ніж той, що пошкодив відповідач.

Крім того, сторона позивача звертала увагу суду та підтвердила це належними та допустимими доказами (зокрема, довідкою АБ «Кліринговий Дім» від 06 січня 2025 року № 03-01/03/38), що з

2019 року між позивачем та банківською установою АБ «Кліринговий Дім» існують договірні відносини щодо банківського обслуговування, за якими позивач вправі розміщувати кошти на банківському рахунку на умовах знижувального залишку. Так, з довідки вбачається які саме процентні ставки передбачені для обслуговування позивача, зокрема, у період червня-грудня 2024 року становили:

- з 14 червня 2024 року по 27 листопада 2024 року - 10,0 %;

- з 28 листопада 2024 року по 12 грудня 2024 року- 10,5 %;

- з 13 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 11,0 %.

Сторона позивача з урахуванням формули щодо розрахунку упущеної вигоди, напрацьованої судами при розгляду спорів щодо стягнення упущеної вигоди, у позовній заяві надала детальні розрахунки сум, що підлягають стягненню з відповідача як відповідальність - стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Представник позивачів звертає увагу суду, що відповідач не висловив жодних заперечень щодо порядку проведення розрахунку, періоду, сум до стягнення чи будь-яких інших обставин, що конкретно стосуються розміру упущеної вигоди. Разом з тим, відповідач наполягав, що у позивача в принципі відсутні правові підстави для стягнення упущеної вигоди. Однак, законодавець передбачив як відповідальність - стягнення збитків, завданих протиправними діями боржника.

Разом з тим, на спростування доводів відповідача в частині припущення щодо нерозміщення коштів на умовах знижувального залишку та неотримання відповідного доходу, сторона позивача вважає необхідним долучити до матеріалів справи довідку АБ «Кліринговий Дім» від 02 липня

2025 року № 03-01/03/2870, з якої вбачається, що приватному підприємству «Концерн-СВК» в АБ «Кліринговий Дім» відкрито поточний рахунок № НОМЕР_9 в гривні. Відповідно до Договору комплексного банківського обслуговування від 25 січня 2019 року № 684911 та укладених до нього Додаткових договорів про розміщення коштів на умовах незнижувального залишку, в день надання Заяви на розміщення вкладного траншу кошти ПП "Концерн-СВК» блокувались на поточному рахунку протягом періоду з 25 січня 2019 року по 30 червня 2025 року:

у період 25 січня 2019 року - 31 грудня 2019 року - проведено 27 траншів - на суму

14 890 000,00 грн;

у період 01 січня 2020 року - 31 грудня 2020 року - проведено 43 транші - на суму

25 485 000,00 грн;

у період 01 січня 2021 року - 31 грудня 2021 року - проведено 51 транш - на суму

34 700 000,00 грн;

у період 01 січня 2022 року - 31 грудня 2022 року - проведено 6 траншів - на суму

1 980 000,00 грн;

у період 01 січня 2023 року - 31 грудня 2023 року - проведено 53 транші - на суму

27 855 000,00 грн;

у період 01 січня 2024 року - 31 грудня 2024 року - проведено 103 транші - на суму

99 826 000,00 грн;

у період 01 січня 2025 року - 30 червня 2025 року - проведено 51 транш - на суму

95 330 000,00 грн.

Таким чином, у період з 25 січня 2019 року по 30 червня 2025 року за заявою ШІ «Концерн-СВК» 334 рази (транші) блокувались кошти на банківському рахунку з метою розміщення коштів на умовах незнижувального залишку та отримання відповідного рахунку, при цьому, загальна сума таких траншів становила 300 066 000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення упущеної вимоги з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» у розмірі 17 713,32 грн у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду та нерозміщенням коштів на банківському рахунку адвокат Чучковська А.В. зазначила таке.

У відзиві в цій частині відповідач вчергове наполягає на «нереальну» можливість одержання позивачем доходу у зв`язку з розміщенням коштів на банківському розрахунку - в цій частині сторона позивача знову заперечує.

Відповідач наполягає на тому, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем дій, з метою отримання відповідного прибутку, зокрема - позивач повинен був подати до банку заяву на розміщення вкладного траншу і це було б доказом вчинення певних дій, спрямованих на отримання доходу.

Однак, в цій частині сторона позивача наголошує, що такий довід відповідача не заслуговує на увагу, оскільки, як зазначалось вище, позивач неодноразово розміщував відповідні кошти на рахунку. З метою подачі відповідної заяви до банку слід щоб такі кошти позивач витратив не на придбання транспортного засобу. Тому такий довід не спростовує правомірність позовних вимог.

Відповідач посилається як на підставу відсутності підстав для стягнення упущеної вигоди - перереєстрацію транспортного засобу на іншого власника у вересні 2024 року.

Дана обставина не відповідає дійсності та підтверджується доказами на підтвердження відчуження транспортного засобу, а саме: договором комісії від 10 травня 2024 року, договором купівлі-продажу транспортного засобу від 10 травня 2024 року, висновком експерта з додатками повноважень. Просила позов задовольнити.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Судом встановлено, що 16 лютого 2023 року мала місце ДТП, зокрема, ОСОБА_2 о

15 годині 55 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки КІА, моделі SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі «Київ-Чернігів» у лівій смузі для руху в напрямку від м. Київ до м. Чернігів, проїжджаючи ділянку дороги за 44,83 метра до повороту біля автодороги Київ-Чернігів, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. б) п. 2.3, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в наслідок чого, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля марки TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який зупинявся на червоний сигнал світлофора перед стоп лінією. В результаті зіткнення пасажир автомобіля марки КІА моделі SORENTO, реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_3 та водій автомобіля марки TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_1 отримали згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами 1 (один) рік. Також було стягнуто з засудженого на користь держави процесуальні витрати в сумі: 1 887,80 грн за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта від 07 березня 2023 року № СЕ-19/111-23/8945-ІТ; 1 887,80 грн за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта від 07 березня 2023 року № СЕ-19/111- 23/893 8-ІТ; 1 887,80 грн за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта від 10 березня 2023 року № СЕ- 19/111-23/8963-ІТ; 3 775,60 грн за проведення судової авто-товарознавчої експертизи, висновок експерта від

06 березня 2023 року № СЕ-1-23/11031-АВ; 4 780,00 грн за проведення судової фототехнічної та авто-технічної експертизи, висновок експерта від 18 квітня 2023 року № КСЕ-19/111-23/19536; 2 868,00 грн за проведення судової авто-товарознавчої експертизи, висновок експерта від 14 червня 2023 року

№ СЕ-19/111-23/24386-АВ.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до засудженого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 189,81 грн матеріальної шкоди, 40 000,00 грн моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Цивільний позов представника потерпілого ПП «Концерн-СВК» - Кривещенко В.В., до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, було задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» матеріальну шкоду у розмірі 786 308,71 грн.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року набрав законної сили 25 червня 2024 року.

27 червня 2024 року Броварським міськрайонним судом Київської області позивачам видано виконавчі листи.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19 липня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_14 щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 38 189,81 грн та 40 000,00 грн.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19 липня 2024 року відкрите виконавче провадження № НОМЕР_15 щодо стягнення з відповідача на користь ПП «Концерн-СВК» 786 308,71 грн.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 19 липня 2024 року об`єднано виконавчі провадження № НОМЕР_15, № НОМЕР_14 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_16.

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 24 липня 2024 року у межах ВП НОМЕР_15 оголошено в розшук майно боржника: КІА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович З.М. від

09 жовтня 2024 року у межах ВП НОМЕР_15 оголошено в розшук майно боржника:

1) саморобний транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_10 ;

2) ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 .

Відповідно до вимоги приватного виконавця від 08 жовтня 2024 року, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, приватний виконавець вимагав у відповідача

10 жовтня 2024 року, о 15:00 годині надати безперешкодний доступ до квартири за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій. Про зазначену обставину відповідач повідомлений. Однак, відповідно до акту Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 10 жовтня 2024 року за участі понятих та представника стягувачів виходом за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що двері квартири ніхто не відкрив, зі слів сусідів невідомо, чи боржник проживає за вказаною адресою.

Згідно відповіді Пенсійного Фонду України від 19 липня 2024 року боржник отримує пенсію у розмірі 10 770,03 грн на місяць, а також заробітну плату у Регіональній філії «Південно- західна залізниця AT «Українська залізниця».

Листом від 10 жовтня 2024 року № 38321 Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. повідомила, що «Станом на дату надання цієї відповіді декларацію про доходи та майно боржником не подано, не надано доступ приватному виконавцю до свого помешкання, транспортні засоби боржника не виявлено, місцезнаходження їх невідоме та не встановлене інше майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.».

Також зазначеним вище листом приватний виконавець повідомив, що станом на 10 жовтня

2024 року в процесі примусового виконання виконавчого провадження ЗВП № НОМЕР_16 (ВП

№ НОМЕР_15, ВП № НОМЕР_14) з боржника утримано кошти у сумі 710 123,66 грн. При цьому, залишок сум до стягнення з боржника ОСОБА_2 становить 241 768,71 грн, а саме:

по ВП № НОМЕР_15: 199 910,77 грн боргу та 19 991,10 грн основної винагороди приватного виконавця;

по ВП № НОМЕР_14: 19 878,93 грн боргу та 1 987,91 грн основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вищевикладені обставини свідчать про відсутність добровільного волевиявлення на погашення боргу перед позивачами. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача з приводу намагання відшкодувати шкоду ще на стадії судового слідства кримінального провадження, та таку неможливість через ненадання позивачами відповідних розрахункових рахунків, оскільки доказів звернення відповідача чи його представника до позивачів з відповідною заявою чи запитом до матеріалів справи не долучено.

24 грудня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_15 та № НОМЕР_14.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття

599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають і із завдання шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа, ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня

2018 року у справі № 686/21962/15-ц; від 06 березня 2019 року №

577/5360/15-ц; від 19 червня 2019 року № 646/14523/15-ц.

При цьому у постанові від 19 червня 2019 року № 646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня

2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті

625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, що в свою чергу спростовує доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву з приводу можливості застосування положень статті 625 ЦК України до вказаних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши формулу та безпосередньо проведені представником позивачів розрахунки 3 % річних, понесених позивачами ПП «Концерн-СВК» та ОСОБА_1 , суд покладає їх в основу рішення, як безспірно правильні. Крім того, суд звертає увагу, що представник відповідача не висловив жодних сумнівів щодо порядку проведення розрахунку, періоду, сум до стягнення чи будь-яких інших обставин, що стосуються розміру 3 % річних, які заявлені представником позивачів до стягнення. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення суду підлягає задоволенню. Зокрема, з ОСОБА_2 на користь ПП «Концерн-СВК» підлягають стягненню 3 % річних у розмірі

5 303,27 грн, а також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 527,33 грн.

Щодо розрахунку інфляційних збитків, що підлягають стягненню на користь позивачів, суд зазначає таке.

Згідно із Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 березня

2019 року № 577/5360/15-ц.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло 26 червня 2024 року, а позивачі просили стягнути суми, передбачені статтею 625 ЦК України, по листопад 2024 року, (адже 24 грудня 2024 року з відповідача повністю утримано заборгованість, відтак за грудень 2024 року інфляційні збитки представник позивачів не обраховав), то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з липня 2024 року по грудень 2024 року включно.

Разом з тим, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, тому розрахунок інфляційних втрат за грудень 2024 року, яких зазнали позивачі внаслідок несвоєчасного виконання рішення відповідачем - не проводить.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши формулу та безпосередньо проведені представником позивачів розрахунки інфляційних втрат понесених позивачами ПП «Концерн-СВК» та ОСОБА_1 , суд покладає їх в основу рішення, з внесенням відповідних корективів, зазначених вище, зокрема, виключає інфляційні втрати за червень 2024 року, оскільки зобов`язання по сплаті грошових коштів у відповідача виникло 26 червня 2024 року, тобто в другій половині відповідного місяця.

Таким чином, загальна сума інфляційних збитків, яку зазнало ПП «Концерн-СВК» за невиконання відповідачем боргового зобов`язання становить 10 979,12 грн, а ОСОБА_1 зазнав інфляційних збитків на суму у розмірі 1 091,75 грн, які в свою чергу підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Щодо розрахунку упущеної вигоди ПП «Концерн-СВК» у зв`язку з необхідністю купівлі транспортного засобу для здійснення підприємницької діяльності слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, покладення на особу обов`язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди. У такому разі пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Суд звертає увагу, що вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (аналогічний висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 червня 2021 року у справі

№ 910/14341/18).

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада

2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Частиною другою статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Враховуючи припис частини другої статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Крім того, у частині четвертій цієї статті законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню (подібний висновок сформований у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі

№ 908/2486/18).

Детально вивчивши матеріали справи та подані докази, суд вважає за необхідне зазначити, що представником відповідача не заперечувався факт вини у виниклій ДТП та спричинених матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу, у зв`язку з чим ПП «Концерн-СВК» було вимушене придбати справний транспортний засіб, щоб мати змогу продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність.

З довідки від 06 січня 2025 року, виданої головним бухгалтером АБ «Кліринговий Дім» за

вих. № 03-01//03/38 вбачається, що ПП «Концерн-СВК» відкрито поточний рахунок

№ НОМЕР_9 в гривні. Відповідно до умов Додаткового договору № 1/1 про розміщення коштів на умовах знижувального залишку від 23 серпня 2019 року до Договору комплексного банківського обслуговування № 6849П від 25 січня 2019 року, підприємству за період, зокрема, червень-грудень 2024 року визначені наступні процентні ставки: з 14 червня 2024 року по

27 листопада 2024 року - 10,0 %; з 28 листопада 2024 року по 12 грудня 2024 року - 10,5 %; з 13 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 11,0 %.

Згідно із договором поставки, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віді-Санрайз» та ПП «Концерн-СВК» від 20 квітня 2023 року № ІСзА-0003/110 та рахунку-фактури від

20 квітня 2023 року № ІСзС-000675 сторони погодились поставити та передати у власність ПП «Концерн-СВК» транспортний засіб NISSAN X-TRAIL e-POWER 4WD TEKNA+ 5ST НОМЕР_17, при цьому ПП «Концерн-СВК» зобов`язано сплатити ТОВ «Віді-Санрайз» кошти у загальному розмірі 1 983 650,00 грн.

Приватне підприємство «Концерн-СВК» виконало зобов`язання та оплатило в повному обсязі вартість автомобіля, що підтверджується:

1) платіжною інструкцією від 20 квітня 2023 року № 487 на суму 60 000,00 грн.

2) платіжною інструкцією від 28 квітня 2023 року № 498 на суму 280 000,00 грн.

3) платіжною інструкцією від 19 червня 2023 року №16 на суму 288 650,00 грн.

4) платіжною інструкцією від 19 червня 2023 року № 557 на суму 1 355 000,00 грн.

В той же час, суд наголошує на тому, що у вищенаведених платіжних інструкціях вказується рахунок № НОМЕР_9 , безпосередньо з якого виплачувались грошові кошти за призначенням платежу: «оплата за автомобіль згідно договору поставки № ІСзА-0003/110 від 20 квітня 2023 року», що на переконання суду є підтвердженням упущеної вигоди, якої зазнало ПП «Концерн-СВК» внаслідок винних дій відповідача.

Виключення становить копія платіжної інструкції від 19 червня 2023 року № 16, адже оплата за автомобіль згідно договору поставки від 20 квітня 2023 року № ІСзА-0003/110 у сумі 288 650,00 грн була здійснена ПП «Концерн-СВК» з рахунку № НОМЕР_11 , відомості щодо якого суду надано не було, в тому числі і щодо процентних ставок.

Враховуючи вищевикладене судом було здійснено власний розрахунок упущеної вигоди

ПП «Концерн-СВК», яка виникла внаслідок купівлі транспортного засобу для здійснення підприємницької діяльності.

Так, за період з 20 квітня 2023 року по 27 квітня 2023 року включно (який становить 8 днів) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 60 000,00 грн, упущена вигода становить 138,08 грн (60 000,00 грн х 10,5 % : 365 днів х 8 днів = 138,08 грн).

За період з 28 квітня 2023 року по 18 червня 2023 року включно (який становить 52 дні) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 340 000,00 грн, упущена вигода становить 5 086,03 грн (340 000,00 грн х 10,5 % : 365 днів х 52 дні = 5 086,03 грн).

За період з 19 червня 2023 року по 30 липня 2023 року включно (який становить 52 дні) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 25 355,34 грн (1 695 000,00 грн х 10,5 % : 365 днів х 52 дні = 25 355,34 грн).

За період з 31 липня 2023 року по 22 серпня 2023 року включно (який становить 23 дні) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 10 146,78 грн (1 695 000,00 грн х 9,5 % : 365 днів х 23 дні = 10 146,78 грн).

За період з 23 серпня 2023 року по 14 вересня 2023 року включно (який становить 23 дні) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 13 351,03 грн (1 695 000,00 грн х 12,5 % : 365 днів х 23 дні = 13 351,03 грн).

За період з 15 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно (який становить 108 днів) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить

55 168,77 грн (1 695 000,00 грн х 11 % : 365 днів х 108 днів = 55 168,77 грн).

За період з 01 січня 2024 року по 13 червня 2024 року включно (який становить 165 днів) за суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 84 055,33 грн (1 695 000,00 грн х 11% : 366 днів х 165 днів = 84 055,33 грн).

За період з 14 червня 2024 року по 27 листопада 2024 року включно (який становить 167 днів) за суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 77 340,16 грн (1 695 000,00 грн х 10 % : 366 днів х 167 днів = 77 340,16 грн).

За період з 28 листопада 2024 року по 12 грудня 2024 року включно (який становить 15 днів) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 6 946,72 грн (1 695 000,00 грн х 10,5 % : 366 днів х 15 днів = 6 946,72 грн).

За період з 13 грудня 2024 року по 23 грудня 2024 року включно (який становить 11 днів) на суму наявних коштів ПП «Концерн-СВК» у розмірі 1 695 000,00 грн, упущена вигода становить 5 603,69 грн (1 695 000,00 грн х 11 % : 366 днів х 11 днів = 5 603,69 грн).

Таким чином, загальна сума упущеної вигоди ПП «Концерн-СВК» у зв`язку з неотриманням доходу від коштів, які знаходились у підприємства на депозиті, однак були витрачені на придбання іншого транспортного засобу становить 283 191,93 грн та підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Щодо вимоги представника позивача ПП «Концерн-СВК» про стягнення з ОСОБА_2 на користь його довірителя упущеної вигоди у зв`язку з неналежним виконанням вироку суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки твердження адвоката Чучковської А.В. щодо отримання відсотків від розміщення грошових коштів на депозитному рахунку банка у разі своєчасного відшкодування матеріальної шкоди, присудженої вироком суду до стягнення, суд вважає припущенням.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивачів подано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 04 липня 2024 року № 39, ордери, копію Додаткової угоди № 3 до Договору від 04 липня 2024 року № 39-1, акт від 12 грудня 2025 року

№ 3 та платіжну інструкцію від 18 березня 2025 року № 1495 про сплату за надання правової допомоги за договором від 04 липня 2024 року № 39-1 у розмірі 62 175,00 грн.

Відповідно до частин другої, третьої статі 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Оскільки ЦПК України не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, передбачено можливість запобігти зловживанням у визначенні цього розміру з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу. Інша сторона може поставити під сумнів розрахунок витрат на правничу допомогу, однак вказаного зі сторони представника відповідача зроблено не було.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, підтверджені договором про професійної правничої допомоги від 04 липня 2024 року № 39, актом № 3, та копією платіжної інструкції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 48 552,91 грн (301 093,40 грн (сума задоволених позовних вимог) х 62 175,00 грн (сума правничої допомоги)/385 568,71 грн (сума заявлених позовних вимог)).

Позивачем ПП «Концерн-СВК» відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні позовної заяви сплачено ставку судового збору в розмірі 5 733,44 грн.

Позивачем ОСОБА_1 згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні позовної заяви сплачено ставку судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що загальна ціна позову з боку ПП «Концерн-СВК» становила 382 229,45 грн, а позовні вимоги задоволені судом на суму 299 474,32 грн, що дорівнює 78,35 % від ціни позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена останнім сума судового збору в розмірі 4 492,15 грн, яка пропорційна до частки задоволених позовних вимог (299 474,32 грн х 100 % : 382 229,45 = 78,35 % х 5 733,44). Разом з тим, з відповідача на користь позивача ОСОБА_8 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 587,31 грн, виходячи з наведеного вище розрахунку

1 619,08 грн (сума задоволених позовних вимог) х 100 %/3 339,26 грн (ціна позову) = 48,49 % (відсоткове значення задоволених позовних вимог) х 1 211,20 грн (сплачений судовий збір).

На підставі наведеного, керуючись статтями 22, 509, 598, 599, 611, 614, 623, 625 ЦК України, статтями 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Приватного підприємства «Концерн-СВК», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Концерн-СВК» інфляційні збитки в розмірі 10 979,12 грн, 3 % річних в розмірі 5 303,27 грн та упущену вигоду у розмірі 283 191,93 грн, що разом складає 299 474,32 грн (двісті дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 32 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки в розмірі 1 091,75 грн та 3 % річних в розмірі 527,33 грн, що разом складає 1 619,08 грн (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять гривень 08 копійок).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Концерн-СВК» судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 48 552,91 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні 91 копійка).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Концерн-СВК» судовий збір у розмірі 4 492,15 грн (чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 15 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 587,31 грн (п`ятсот вісімдесят сім гривень 31 копійка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Приватне підприємство «Концерн-СВК», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місця знаходження: 07510, Київська обл., Броварський р-н., с. Перемога,

вул. Партизанська, 27-а/10.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду виготовлено 03 березня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова