печерський районний суд міста києва
пр. № 2-2053/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Первинна профспілкова організація «Рефрижераторна вагонна компанія» Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на його користь матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з 19 грудня 2013 року позивач працює у філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця», яка знаходиться у м. Фастів Фастівського району Київської області. 24 червня 2023 року Первинна профспілкова організація «Рефрижераторна вагонна компанія» Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України», членом і головою якої є позивач, звернулася до філії із запитом, в якому вимагала надати, серед іншого, відомості про те, чи здійснювалося нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік. 06 липня 2023 року філією надано відповідь на зазначений запит, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, відповідно до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ та на виконання рішення правління від 14 березня 2022 року №Ц-45/31 Ком.т. Філія проводить нарахування виключно за переліком кодів видів оплат, що доведені листом АТ «Укрзалізниця» від 25 березня 2022 року №ЦЦУП-10/195. Проте, у Філії відсутні накази, протоколи чи інші розпорядчі документи, відповідно до яких працівників (членів ППО) Філії позбавлено матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та доплат до заробітної плати (за суміщення, розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт, професійну майстерність тощо), передбачених чинним законодавством, Колективним договором та іншими нормативно-правовими актами», до якої додано копію витягу з переліку кодів видів оплат, за якими проводитиметься нарахування на період дії правового режиму воєнного стану. 09 листопада 2023 року позивач звернувся до філії із заявою, в якій вимагав виплатити допомогу на оздоровлення у зв`язку з його перебуванням в 2022 році у щорічній відпустці.

Позивач вказує, що станом на день пред`явлення даного позову результати розгляду вищезазначеної заяви до відома позивача не доведено, відповідь чи рішення не надано. За таких обставин, вважає, що відповідачем протиправно не здійснено на його користь виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки.

Відповідач не визнав позов, у відзиві представник відповідача вказав, що Філією було надано відповідь позивачу на його звернення, у яких Філія не відмовляла йому у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, а повідомила про відтермінування цієї виплати на певний час до прийняття окремого рішення AT «Укрзалізниця», тому звернення позивача з цієї підстави до суду є передчасним та не позбавляє останнього у майбутньому, після закінчення воєнного стану або зміни рішення керівництва AT «Укрзалізниця», звернутися до суду з такими вимогами, у випадку якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок. Таким чином, AT «Укрзалізниця» при призупиненні виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було дотримано всіх вимог закону, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

В подальшому, у додаткових поясненнях представник відповідача повідомив, що рішенням правління від 30 грудня 2024 року (протокол №Ц-82/89 Ком.т.) на виконання пункту 4 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року (протокол №Ц-82/39 Ком.т.) було зобов`язано здійснити до 31 грудня 2024 нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік працівникам АТ «Укрзалізниця» за умови дотримання норм отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у 2022 році відповідно до діючих у підрозділах колективних договорів, на підставі розподілу нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» за 2022 рік та в межах затверджених сум. Виплати матеріальної допомоги за 2022-2023 роки працівникам АТ «Укрзалізниця» розпочалися та будуть здійснюватися в подальшому відповідно до затверджених сум фінансування.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

11 березня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 13 березня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 15 березня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, враховуючи ухвалу суду про виправлення описки від 25 березня 2024 року.

25 березня 2024 року за допомогою Електронного суду представник відповідача АТ «Українська залізниця» Гніздицька Л. В. подала заяву про розгляд справи у загальному позовному провадженні, зареєстроване у суді 26 березня 2024 року і передане наступного дня судді.

27 березня 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Гніздицької Л. В. про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

18 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Українська залізниця».

14 травня 2024 року представник позивача подав через Електронний суд клопотання про відкладення розгляду справи.

19 серпня 2024 року через Електронний суд представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва законної сили у справі № 757/18725/24-ц.

16 жовтня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Первинна профспілкова організація «Рефрижераторна вагонна компанія» Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» про стягнення заробітної плати залишено без розгляду.

01 квітня 2025 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

05 травня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивача, в якому повідомили, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, залишеного в силі постановою Верхового Суду від 05 лютого 2025 року визнано незаконним і скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення від 14 березня 2022 року №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Українська залізниця» у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

13 червня 2025 року від представника відповідача через Електронний суд надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник просив не враховувати дану постанову при розгляді справи 757/11310/24-ц, оскільки вона стосується лише учасників даної справи та не може створювати правових наслідків для осіб, які до участі у справі не залучалися.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

З 19 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» виникли трудові відносини.

Відповідно до наказу філії «Рефрижераторна компанія» AT «Укрзалізниця» від 01 грудня 2015 року № 1/ОС «Про реорганізацію» з позивачем був продовжений трудовий договір на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду вагоноскладального цеху Фастівського вагоноремонтного відділення Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» /а.с. 80-81/.

Відповідно до наказу від 10 вересня 2019 року №438/ос позивача було переведено на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду бригади по ремонту автозчіпного пристрою заготівельного цеху Фастівського вагоноремонтного відділення філії «Рефрижераторна вагонна компанія» AT «Укрзалізниця».

24 листопада 2022 року позивач написав заяву про надання йому щорічної відпустки на 14 календарних днів з 06 грудня 2022 року з наданням матеріальної допомоги /а.с. 82/.

24 листопада 2022 року року Філією було видано наказ №РВК-1081/від. «Про надання відпустки» ОСОБА_1 з 06 грудня 2022 року по 19 грудня 2022 року, але рішення про виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні відпустки не приймалося, в наказі зазначалось, що виплату провести після окремого рішення правління /а.с. 83/.

24 травня 2023 року позивач написав заяву про надання йому щорічної відпустки на 24 календарних днів з 12 червня 2023 року з наданням матеріальної допомоги /а.с. 84/.

Наказами Філії від 24 травня 2023 року №РВК-366/від та №РВК-367/від позивачу було надано частини щорічних відпусток відповідно на 10 календарних днів за період роботи з 19 грудня 2021 року по 18 грудня 2022 року та 10 календарних днів за період роботи з 12 червня 2023 року по 21 червня 2023 року /а.с. 85,86/.

30 червня 2023 року за вх. №6/2800 на філію «Рефрижераторна вагонна компанія» AT «Укрзалізниця» надійшов запит від 24 червня 2023 року №21 Первинної профспілкової організації «Рефрижераторна вагонна компанія» ВПС «СЗУ» (далі - Профспілка), членом якої є позивач, в якому було витребувано інформацію і документи, зокрема: відомості про те, чи здійснювалося нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік і доплат до заробітної плати ( за суміщення, розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт, професійну майстерність тощо) градівникам, які є членами профспілки; якщо здійснювалися, то в якому розмірі; копії наказів, протоколів чи інших розпорядчих документів на підставі яких виплата нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та доплат до заробітної плати (за суміщення, розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт, професійну майстерність тощо) працівникам, які є членами Профспілки - у разі, якщо їх нарахування та виплата не здійснювались /а.с. 15-16/.

Філією було надано відповідь від 06 липня 2023 року №РВК-7/2420, в якій зазначалось, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (із змінами), відповідно до вимог Закону Україні "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ та на виконання рішення правління від 14 березня 2022 року № Ц-45/31 Ком.т. філія проводить нарахування виключно за переліком кодів видів оплат, що доведені листом AT «Укрзалізниця» від 25 березня 2022 року №ЦЦУП-10/195. Додатком до цієї відповіді була копія Витягу з переліку кодів видів оплат, за якими проводитиметься нарахування на період дії правового режиму воєнного стану /а.с. 18-20/.

Згідно Витягом, у графі «матеріальна допомога на оздоровлення» зазначено «не платимо з 24 березня 2022 року відповідно до норм ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ» /а.с. 21/.

15 листопада 2023 року до Філії надійшли заяви позивача від 10 листопада 2023 року про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки у розмірі не менше 50% посадового окладу чи тарифної ставки /а.с. 87,88/.

Філією була надана відповідь від 24 листопада 2023 року №РВК-7/4503 на вищезазначені заяви засобами поштового зв`язку на адресу проживання, у якій зазначалося наступне: «AT «Укрзалізниця» прийнято рішення від 14 березня 2022 року (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) згідно підпункту 1.1.4. якого, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління AT «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступних заходів: призупинення виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги /а.с. 89/.

15 березня 2023 року було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ, ст. 11 якого передбачала, що на час військового стану дія окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця може бути зупинена.

Керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та рішенням правління AT «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т) AT «Укрзалізниця призупинило всім працівникам виплати матеріальної допомоги на оздоровлення /а.с. 96-96/.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, спір між сторонами виник з приводу порушення прав та інтересів позивача через недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2023 роки, відповідно до Колективного договору, укладеного між Адміністрацією та Профспілковим комітетом, який є чинним.

Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (№ 2136-IX від 15 березня 2022 року) на який посилається відповідач, як на підставу для призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності 24 березня 2022 року.

14 березня 2022 року правлінням АТ «Українська залізниця» на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийнято рішення про призупинення зокрема п. 1.1.4 інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, в які входить матеріальна допомога.

Відповідач вказує, що ним законно призупинено виплати, оскільки 14 березня 2022 року за № 7160 у Верховній Раді України було зареєстровано проект Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 11 якого передбачила, що на час військового стану дія окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця може бути зупинена, і в день реєстрації проекту закону у ВРУ було прийнято протокольне рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року в якому згідно пункту 1.1.4. на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, призупинено виплати, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, тому рішення Правління є законним та підлягає врахуванню судом.

З такими твердженнями суд погодитися не може, адже це суперечить вимогам Закону та Конституції України.

При цьому суд зазначає, що оскарження протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги було предметом позову, у тому числі у справі № 211/7338/23.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року визнано незаконним та скасовано п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2024 року рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задовленні позовних вимог позивача.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 касаційну скаргу позивача задоволено, Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2024 року скасовано, а Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року - залишено в силі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: а) встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; б) укладення чи зміни колективного договору, угоди; в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; г) невиконання вимог законодавства про працю.

Відповідно до статті 4 Закону вимоги найманих працівників на виробничому рівні формуються і затверджуються загальними зборами (конференцією) найманих працівників або формуються шляхом збору підписів і вважаються чинними за наявності не менше половини підписів членів трудового колективу підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу. Разом із висуненням вимог збори (конференція) найманих працівників визначають орган чи особу, які будуть представляти їх інтереси.

Вимоги найманих працівників, профспілки чи об`єднання профспілок оформляються відповідним протоколом і надсилаються роботодавцю або уповноваженій ним особі, організації роботодавців, об`єднанню організацій роботодавців.

Відповідно до статті 5 Закону роботодавець або уповноважена ним особа, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців зобов`язані розглянути вимоги найманих працівників, категорій найманих працівників, колективу працівників чи профспілки та повідомити їх представників про своє рішення у триденний строк з дня одержання вимог.

Якщо задоволення вимог виходить за межі компетенції роботодавця або уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, вони зобов`язані надіслати їх у триденний строк з дня одержання вимог власнику або до відповідного вищестоящого органу управління, який має право прийняти рішення. При цьому строк розгляду вимог найманих працівників кожною інстанцією не повинен перевищувати трьох днів.

Загальний строк розгляду вимог і прийняття рішення (з урахуванням часу пересилання) не повинен перевищувати тридцяти днів з дня одержання цих вимог роботодавцем або уповноваженою ним особою, організацією роботодавців, об`єднанням організацій роботодавців до моменту одержання найманими працівниками чи профспілкою повідомлення від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, власника, відповідного вищестоящого органу управління про прийняте рішення.

Рішення роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, власника, відповідного вищестоящого органу управління викладається у письмовій формі і не пізніше наступного дня надсилається уповноваженому представницькому органу іншої сторони колективного трудового спору (конфлікту) разом із соціально-економічним обґрунтуванням.

Відповідно до статті 6 Закону колективний трудовий спір (конфлікт) виникає з моменту, коли уповноважений представницький орган найманих працівників, категорії найманих працівників, колективу працівників або профспілки одержав від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців повідомлення про повну або часткову відмову у задоволенні колективних вимог і прийняв рішення про незгоду з рішенням роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або коли строки розгляду вимог, передбачені цим Законом, закінчилися, а відповіді від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців не надійшло.

Статтею 58 Конституції України установлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Отже, АТ «Українська залізниця» призупинило виплати коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши працівника ОСОБА_1 , а також в порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.

Тим більше, якщо таке призупинення, а саме застосування п. 1.1.4 інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, в які входить матеріальна допомога, відбулося до 24 березня 2022 року, тобто до дії Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст. 11 цього Закону.

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування п. 1.1.4. протокольного рішення про призупинення виплати йому частки заробітної плати, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 6 700,00 грн.

Суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення недоплаченої частки заробітної плати на оздоровлення за 2022-2023 рік підлягають задоволенню, в сумі 13 400,00 грн.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахування того, що в силу приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь державного бюджету судовий збір у сумі 1 211,20 гривні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 9, 10, 13, 21, 47, 97, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Первинна профспілкова організація «Рефрижераторна вагонна компанія» Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки в сумі 13 400, 00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150) в дохід Держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова