ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м.Суми

Справа №577/6788/24

Номер провадження 22-ц/816/129/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Петен Я. Л.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Бочечківська сільська рада,

третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Мусієнко Вікторія Вікторівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року в складі судді Потій Н.В., ухвалене в м. Конотоп, повний текст якого складено 04 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бочечківської сільської ради, третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Мусієнко В.В. про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_2 . Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельних ділянок, розташованих на території Бочечківської сільської ради, розміром 0,568 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка належала бабі на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ № 025795 та розміром 1,581 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-СМ № 045795. Державні акти видані на ім`я « ОСОБА_2 ». Єдиним спадкоємцем за законом є позивач. При подачі заяви про оформлення спадщини отримав відмову, оскільки наявні розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, а саме у державних актах прізвище баби зазначено, як « ОСОБА_3 », у свідоцтві про смерть « ОСОБА_4 », рекомендовано звернутися до суду.

За наведених обставин, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бочечки Конотопського району, право приватної власності на земельні ділянки, розташовані на території Бочечківської сільської ради, розміром 0,568 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ № 025795, виданого на ім`я « ОСОБА_2 » та розміром 1,581 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-СМ № 045795, виданого на ім`я « ОСОБА_2 ».

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував, що згідно роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Проте, на думку апелянта, у його випадку розбіжність в написанні прізвища спадкодавця пов`язується з наступним вирішенням спору про право (спадкове право). Відтак, даний спір підлягає розгляду саме в позовному порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття права на земельні ділянки не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Від відповідача та третьої особи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бочечки Конотопського району у віці 82 роки (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Конотоп, батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (а.с. 13).

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько - ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 (а.с. 14).

Як вбачається зі свідоцтва про одруження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після одруження прізвище чоловіка та дружини ОСОБА_10 (а.с. 15).

05 липня 2001 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано, прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_10 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17).

Відповідно до довідки Бочечківської сільської ради від 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бочечки Конотопського району, останнє місце реєстрації - АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом є: онук (дочка ОСОБА_6 , померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ОСОБА_1 . Заповіт не посвідчувався (а.с. 8).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ № 025795 від 07 травня 2002 року, виданого на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Бочечківської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 2001 року, земельна ділянка розташована на території Бочечківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,568 га, належить ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-СМ № 045795 від 07 травня 2002 року, виданого на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Бочечківської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 2001 року, земельна ділянка розташована на території Бочечківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,581 га, належить ОСОБА_2 (а.с. 10).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 26 вересня 2024 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , заведена спадкова справа № 114/2024, номер у спадковому реєстрі 73043491 (а.с. 5).

11 грудня 2024 року (вих. № 248/02-14) приватний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки розмірами: 1,581 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-СМ № 045795 від 07 травня 2002 року та розміром 0,568 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ №025795 від 07 травня 2002 року, які належать померлій ОСОБА_2 , оскільки прізвище спадкодавця зазначено у наданих державних актах « ОСОБА_3 », у свідоцтві про смерть, яке видається згідно паспорту « ОСОБА_4 », рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення (фактів належності спадкодавцю правовстановлюючих документів) (а.с. 6) .

За інформацією приватного нотаріуса після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 114/2024 на підставі заяви ОСОБА_1 26 вересня 2024 року за № 349. Іншими спадкоємцями за законом є: внучка ОСОБА_11 , донька спадкодавця ОСОБА_12 , які від прийняття спадщини за законом відмовилися, про що подали відповідні заяви до нотаріуса 26 вересня 2024 року № № 400, 401, що вбачається з копії спадкової справи (а.с. 28 - 38).

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з відсутності порушених прав спадкоємця щодо захисту яких він звернувся до суду саме з позовом про визнання права власності та зазначив, що належним способом захисту у даному випадку є встановлення факту належності спадкодавцю державних актів.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

При цьому, для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 статті 15, ч. 1 статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язано із позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача, є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21, провадження №61-550св22, від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається із порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до приписів статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз норм цієї статті дає підстави для висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені ч. 3 статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Отже, оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, здійснюють нотаріуси.

Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена, це може бути підставою для відмови у позові.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 182/8267/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 643/20546/14-ц, від 13 травня 2022 року у справі № 552/4460/20, від 19 травня 2022 року у справі № 636/1853/18, від 25 травня 2022 року у справі № 298/1618/19, від 08 грудня 2022 року у справі № 518/164/20, від 26 січня 2024 року у справі № 731/90/22.

Враховуючи обставини даної справи, в даному конкретному випадку апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, що вимоги про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, є неналежним способом захисту та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні порушені права спадкоємця щодо захисту яких він звернувся до суду саме з даним позовом. В даному випадку необхідно встановити факт належності правовстановлюючих документів спадкодавцю, що буде належним способом захисту та буде відповідати принципу справедливості судового розгляду, оскільки забезпечить ефективний захист та відновлення порушених прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевказаних висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані висновки суду узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини. При цьому, наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції, із наданням ним відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Я. Л. Петен