Справа № 527/3179/25
провадження 2/527/117/26
26 січня 2026 року м.Глобине Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Олефір А.О.,
судового засідання Семенової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 527/3179/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», яка подана представником позивача Кузьменко Максимом Віталійовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
29 жовтня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог, представник зазначив, що 03.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір (оферти) № 03.01.2025-100000690. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 2500 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.01.2025, строком на 155 днів, дата повернення кредиту 06.06.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 225 грн 00 коп. Неустойка 37,50 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Кредит перераховується позичальнику з використанням електронного платіжного засобу споживача: 5168-74ХХ-ХХХХ-7261. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором.
Відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилася заборгованість у розмірі 7525,00 грн, що складається з 2500,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 3100,00 грн проценти, 675,00 грн комісії, 1250,00 грн - неустойка.
Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 7525,00 грн, а також понесені судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як вбачається з Рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, судові повістки про виклик ОСОБА_1 до суду на 09:00 год 04.12.2025 року та на 13:00 год 19.01.2026 повернулися до суду не вручені з відмітками «адресат відсутній».
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу.
Відзиву відповідач не подала.
Ухвалою суду від 19 січня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав складання та проголошення судового рішення на 08:10 год 26 січня 2026 року.
Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
03.01.2025 року ОСОБА_1 підписала пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) та заявку до кредитного договору № 03.01.2025-100000690 від 03.01.2025 (далі Заявка), за умовами якої ОСОБА_1 надано кредит у сумі 2500,00 грн (п. 2); строком на 155 днів (п.3); дата повернення кредиту 06.06.2025 (п.4); продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена (п.5); процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом (п.6). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 9% від суми Кредиту та дорівнює 225,00 (п.7). Неустойка: 37,50 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.17) (а.с.20-26).
Договір укладено в електронній формі та підписано ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е914.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено в ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається із Заявки, позичальник ОСОБА_1 зазначила реквізити належного їй електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за договором: 5168-74ХХ-ХХХХ-7261.
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР», 03.01.2025 об 11:05:26 було успішно перераховано кошти в сумі 2500,00 грн, на платіжну картку клієнта номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 614245588, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 03.01.2025-100000690 (а.с.10).
Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 2500,00 грн, як встановлено у кредитному договорі.
Згідно з наданою довідкою розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 03.01.2025-100000690 від 03.01.2025, заборгованість ОСОБА_1 складає 7525,00 грн, з яких: 2500,00 грн основний борг, 3100,00 грн проценти, 225,00 грн комісія за надання, 450,00 грн комісія за обслуговування; 1250,00 неустойка (а.с.11).
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 2500,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, 3100,00 грн суми заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.
Судом із досліджених доказів встановлено, що за кредитним договором (оферти) № 03.01.2025-100000690 від 03.01.2025 відповідач отримав кредитні кошти в сумі 2500,00 грн.
Крім того, судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлений у кредитному договорі відповідає розміру встановленому в ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з їх повернення не виконала, відсотки у встановлених договором розмірі не сплатила, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2500,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, 3100,00 грн суми заборгованості за відсотками є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 1250,00 грн неустойки, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 17 Кредитного договору визначено, розмір неустойки, який становить: 37,50 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Представник позивача зазначив, що при стягненні неустойки за даним договором слід застосовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». Також зазначив, що за договорами укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснення нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, що врегульовано пунктом 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з дня набрання чинності Законом №3498- IX.
Вирішуючи питання який саме закон підлягає застосуванню, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із: 1) засад конституційного ладу в Україні; 2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом; 3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.
Суд констатує, що частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про правотворчу діяльність» встановлено ієрархію нормативно-правових актів, відповідно до якої кодекс і закони є актами однієї юридичної сили.
Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 11 ЗУ «Про правотворчу діяльність» кодекс - це закон, який створений шляхом систематизації норм права, містить загальні засади, на підставі яких комплексно регулює однорідну сферу суспільних відносин, забезпечуючи стабільність правового регулювання. При прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом.
Отже аналізуючи вказану норму закону, суд зауважує, що оскільки при прийнятті законів, що розвивають положення кодексу у відповідній сфері, повинні дотримуватися основні принципи правового регулювання суспільних відносин, встановлені кодексом, суд дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості неустойки за кредитним договором в розмірі 1250,00 грн нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором неустойки в розмірі 1250,00 грндо задоволення не підлягають.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 225,00 грн комісія за надання, 450,00 грн комісія за обслуговування, суд зазначає наступне.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом, пунктом 8 Договору передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту 9 % від суми кредиту та дорівнює 225,00 грн. Згідно п. 9 Договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості 225,00 грн у кожному з 2 чергових періодів.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Представник позивача у позові зазначив, що немає підстав вважати умову кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, оскільки ця умова є недійсною як оспорювана.
Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд зазначає таке.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень .
Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення.
Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «Споживчий центр» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п.п. 8,9 Кредитного договору № 03.01.2025-100000690 від 03.01.2025 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 225,00 грн комісії за надання, 450,00 грн комісії за обслуговування до задоволення не підлягає.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 7525,00 грн.
Судом задоволено позовні вимоги на суму 5600,00 грн що становить 74,41 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1802,50 грн, що складає 74,41 % від 2422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 2,19,76-81,89,133,141,258,259,263-265,268,273,352 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - задовольнити частково.
2500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту,
3100,00 грн заборгованість за процентами,
а всього 5600,00 грн (п`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1802,50 грн.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін:
відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_4 ).
Суддя А. О. Олефір