Справа № 646/7401/25
№ провадження 2/646/421/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі : головуючого судді Клімової С.В.,

за участю секретаря Кашнікова Д.Е.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», представник позивача Пархомчук Сергій Валерійович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечення відповідача.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», від імені якого діє представник Пархомчук С.В., звернулося до Основ`янського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 20625грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та відповідачем, ОСОБА_2 , укладено кредитний договір /512640 від 13.04.2020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальника одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх підтримувати.

Відповідно до кредитного договору, позивач зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 5000грн.; дата надання кредиту 13.04.2020року; строк кредиту 30 днів.

20.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-20-/08/20, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» відступило до ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором /512640 від 13.04.2020 укладеним з відповідачем ОСОБА_2

25.08.2021 року ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-25/08/2021, відступив право вимоги за кредитним договором /512640 від 13.04.2020 укладеним з відповідачем ОСОБА_2 до Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача.

Позивач зазначає, що станом на 28.03.2025 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20625,00грн., яка складається з простроченою заборгованістю на суму кредиту в розмірі 5000грн. та простроченої заборгованість за процентами в розмірі 15625грн., яку просить суд стягнути з відповідача.

Також просить суд стягнути з відповідача 2422,40грн. судовий збір та 10500грн. за надання правничої допомоги.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», діє в зазначеному судовому процесі як фактор, що за визначенням п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про факторинг» - є надавачем фінансових послуг, який має право надавати послуги з факторингу відповідно до закону, в тому числі надавач фінансових послуг нерезидент, який має право надавати послуги з факторингу відповідно до закону держави, в якій він зареєстрований.

Відповідно до Закону, надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідної ліцензії. Разом з тим, за даними Комплексної інформаційної системи Національного банку України інформацією, яка міститься в Державному реєстрі фінансових установ, реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги у позивача ТОВ «ФК АЙКОНС», відсутні відповідні ліцензії на здійснення зазначеного виду діяльності. Таким чином, позивачем не доведено право вимоги до відповідача, відповідачем не порушене право й охоронювані законом інтереси позивача.

Також, річна процентна ставка 912,5% є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України.

Крім того, відповідно до умов кредитного договору від 13.04.2020 року кінцевий строк погашення кредиту - 12.05.2020 року.

Згідно з правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) та 31.10.2018 у справі № 202/ 4494/16-ц- після спливу визначеного договором строку споживчого кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотків за кредитом припиняється.

Разом з тим, за інформацією з Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №1-20/08/2021 від 20 серпня 2021 р. відсотки за кредитом нараховані за 420 днів, що є незаконним з урахуванням зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного суду, нарахування відсотків мало припинитися 12.05.2020 року - через 30 днів, тобто визначеною в договорі датою кінцевого строку погашення кредиту.

Отже, безпідставним є нарахування до стягнення з боржника суми відсотків, що передбачені договором, після спливу визначеного договором строку кредитування.

Судові витрати на послуги адвоката є предметом доказування, однак вони не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 29.07.2025 року провадження по справі відкрито та справу призначено до судового засідання за правилами окремого провадження.

Участь у справі сторін.

Представник позивача ТОВ «ФК АЙКОНС» в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Моісеєнко О.О., просить суд залишити позов позивача без задоволення, підтримавши вимоги заперечень, викладений у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

13.04.2020 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та відповідачем, ОСОБА_2 , укладено кредитний договір /512640 про надання фінансового кредиту на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальника одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідач своїм електронним підписом підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх підтримувати.

Відповідно до договору про фінансовий кредит, позивач зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 5000грн.; дата надання кредиту 13.04.2020року; строк кредиту 30 днів, що підтверджується кредитним договором № /512640 від 13.04.2020, довідкою про ідентифікацію.

Також сторонами договору погоджено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, що підтверджується Додатком №1 до Договору № /512640 від 13.04.2020 року.

20.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Сіті Фінансова Група» укладено договір факторингу № 1-20-/08/20, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» відступило до ТОВ «ФК Сіті Фінансова Група» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги кредитним договором /512640 від 13.04.2020 укладеним з відповідачем.

25.08.2021 року ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 та витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги за зазначеним договором, відступив право вимоги за кредитним договором № /512640 від 13.04.2020 укладеним з відповідачем до Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, який зроблений на підставі виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 28.03.2025 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20625,00грн., яка складається з простроченою заборгованістю на суму кредиту в розмірі 5000грн. та простроченої заборгованість за процентами в розмірі 15625грн.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Закон який регулює спірні цивільно-правові правовідносини є Цивільний Кодекс України.

Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 1049 ЦК України регламентує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Позивач у позові будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Нормами ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За таких обставин, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № /512640 від 13.04.2020 року, у зв`язку з чим суд критично відноситься к доводам представника позивача, щодо відсутності правових підстав позивача у заявлені вимог до відповідача про стягнення забобргованості за кредитним договором.

Однак, встановленими умовами кредитного договору №/512640 від 13.04.2020 року, графіком розрахунків строк кредитування становить 30 днів, тобто по 13.05.2020 року включно. Таким чином, строк кредитування за договором закінчився 13.05.2020 року.

Отже, відповідачу нараховувалися проценти після закінчення строку кредитування, визначеного кредитними договором №/512640 від 13.04.2020 року. Позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування.

Крім того, розмір заборгованості за кредитом, який був переданий в порядку відступлення права вимоги сам по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить наведеним вище положенням Цивільного кодексу України.

Водночас позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку заявленого до стягнення з відповідача розміру таких відсотків.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 у справі №911/19/19 висловив правову позицію, за якою суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Отже, обґрунтований розрахунок заборгованості повинен надавати суду можливість здійснити його перевірку. З огляду на наведене, такий розрахунок повинен містити, зокрема: обчислення суми боргу, ставки проценту, початок періоду нарахування основного боргу або процентів, закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів, кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, розрахунок основного боргу або процентів, розмір основного боргу або процентів та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо) та підстави такого нарахування, передбачені умовами договору.

Позивачем не наданий розрахунок заборгованості, а наявна у матеріалах справи виписка з особового рахунку не містить порядку нарахування процентів, як складової частини заборгованості відповідача, чим виключена можливість здійснення судом перевірки такого розрахунку, а тому безпідставно вважати доведеною загальну суму процентів за кредитним договором у розмірі 15625,00 грн.

За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 8750,00 грн. кредитної заборгованості, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 3750,00 грн.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст.133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог.

В позовній заяві заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 12922,40 грн.

В послідуючому представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. до суду подано заяву, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує із матеріалів справи правничу допомогу позивачу надавав адвокат Пархомчук С.В., який діяв на підставі укладеного договору про надання правової допомоги від 16.06.2025.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 16.06.2025 року, копію акту про отримання правової допомоги від 15.09.2025 згідно договору від 16.06.2025 року, копію платіжної інструкції № 11977 від 15.09.2025 року на оплату послуг у сумі 10500,00 грн.

Згідно пункту 2 акту про отримання правової допомоги від 15.09.2025 згідно договору від 16.06.2025 року надана правова допомога включає в себе: 1. Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості яка никла між ТОВ «ФК АЙКОНС» та ОСОБА_2 в рамках кредитного договору № /512640 від 13.04.2020 року (1 год.) 2000 грн.; 2. Складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики (2,5 год.) 5000 грн.; 4. Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 год.) 3000 грн.; 5. Канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Дослідивши долучені до заяви документи, суд приходить до висновку, що розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору виходячи з наступного.

В підпункті 4 пункту 2 акту про отримання правової допомоги від 15.09.2025 наведені в якості послуги: Інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 год.) вартістю 3000 грн.

В ході розгляду справи представником позивача адвокатом Пархомчуком С.В. було подано процесуальні документи, а саме: заяву про розподіл судових витрат.

Суд вважає, що вказані послуги не є правничою допомогою відповідачу в розумінні захисту його прав та інтересів у зв`язку з матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача у справі, оскільки вчиняється з метою підтвердження та стягнення витрат за результатами такої правничої допомоги, а тому не може бути включена в загальний обсяг судових витрат, які підлягають розподілу та стягненню (заява про розподіл судових витрат). Суд враховує висновки Об`єднаної палати КГС Верховного Суду, викладені у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, відповідно до яких заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (п.6.32. постанови).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні відповідача всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Таким чином, заявлена відповідачем до стягнення сума витрат в частині підпункта 4 пункту 2 акту про отримання правової допомоги від 15.09.2025 в розмірі 3000 грн. є безпідставною та необґрунтованою.

З огляду на часткове задоволення позову, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 3117,87 грн. ((10500-3000)х42,42%).

Також стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1027,52 грн. (2422,40х42,42%).

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,89,141,263-265,279, 280-282, ЦПК України, ст.512,514, 516, 526,610,611,625,1050,1079,1082 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» заборгованість за кредитним договором №/512640 від 13.04.2020 у розмірі 8750,00 грн. (вісім тисяч сімсот п`ятдесят грн. 00 коп.), з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» витрати зі сплати судового збору в сумі 1027,52 грн. (одна тисяча двадцять сім грн. 52 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3117,87 грн. (три тисячі сто сімнадцять грн. 87 коп.).

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» 8, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вулиця Саперне Поле, будинок 12, інше, нежитлове приміщення 1008.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя С.В. Клімова