Справа № 161/204/26
Провадження № 2-о/161/154/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулись до Луцького міськрайонного суду Волинської області з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей.

В обґрунтування вимог вказують, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначають, що сторони спільного побуту не ведуть, подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу є недоцільним, шлюбні відносини фактично припинені. На підставі наведеного просять розірвати шлюб.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено її до судового розгляду (а.с.22).

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заявники подали до суду заяву, в якій просили здійснювати розгляд справи без їх участі, вимоги підтримали (а.с.27).

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі з 22 жовтня 2011 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).

За час перебування в зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.08.2013 року (а.с.15).

Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені. На даний час шлюб існує лише формально.

За такої сукупності обставин, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали заявників на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них.

Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частин 2 та 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заявники намірів поновлювати шлюбні стосунки та примиритись не мають, заява про розірвання шлюбу відповідає їх дійсній волі, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками неможливе і суперечить інтересам подружжя.

Враховуючи встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсні волі заявників, внаслідок розірвання шлюбу між заявниками їхні особисті, майнові права та права їх неповнолітньої дитини порушені не будуть.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Питання про стягнення судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 293 ЦПК України, на підставі ст.109 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, уродженцем міста Ніжнєвартівськ, Тюменської області, російської федерації, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою міста Любомль, Любомльського районну, Волинської області, зареєстрований 22 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області,актовий запис № 1607, - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заявник: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова