Справа № 752/3629/26
Провадження № 2-з/752/32/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Голосіївського районний суду м. Києва в складі:

головуючого- судді- Машкевич К.В

за участю секретаря- Касаткіної А.В.

розглянувши заяву представника позивача - адвоката Волянюка Дениса Васильовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором позики від 05 вересня 2025 року у розмірі 10 000 доларів США.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що перебувають на банківських рахунках ОСОБА_2 .

Посилається на те, що сума заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики становить 10 000 доларів США, однак з урахуванням ухилення відповідача від виконання зобов`язань за договором, наразі наявна необхідність звернутися до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки останнього.

Враховуючи викладене, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Підстави забезпечення позову врегульовано ст.149 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з п. 1, 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки, позивач не зазначає, які саме банківські рахунки та в яких установах банків вони знаходяться.

Разом з позовною заявою, представником позивача подано клопотання про витребування доказів від АТ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «А-банк», АТ «ПУМБ», а саме:

- інформацію про наявні відкриті на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) банківській рахунки в банківських установах, тип вказаних банківський рахунків та суми грошових коштів, що на них знаходяться.

Разом з тим, ухвалою суду від 25 лютого 2026 року у задоволенні клопотання відмовлено.

З урахуванням цього, суми позову, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківській рахунки не є співмірним заходом та призведе до порушення прав як боржника, так і можливих третіх осіб.

Виходячи з цього, суд не знаходить підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову у приведеному позивачем вигляді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача - адвоката Волянюка Дениса Васильовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: К.В.Машкевич