Справа №402/2/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Благовіщенський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Терновенко А.В.

секретаря судового засідання - Рудь Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Благовіщенське Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ТОВ "ДЕБТ ФОРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник Позивача звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заборгованість за Договором № -93398 від 09.07.2021 у розмірі 33525 грн., 2422,40 грн. судового збору та 13000 грн. витрат на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 09.07.2021 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № -93398, за умовами якого Відповідач отримав 3500 грн. кредиту, термін користування кредитом 20 діб. Договір укладено в електронній формі та підписаний Позичальником за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

18.11.2021 було укладено договір №18-11/21 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -93398.

15.02.2023 було укладено договір № 15-02/23 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -93398.

12.05.2023 було укладено договір № 12-05/23 відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» відступило на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -93398.

Таким чином, ТОВ «ДЕБТ ФОРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № -93398.

Позивач у судове засідання не з`явився, зазначивши у позові про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заоченого рішення не заперечує.

Відповідач 14.01.2026 року подав відзив на позовну заяву, яким вважає незаконним нарахування відсотків поза межами строку дії Договору. Відповідно до умов Договору позики № -93398 від 09.07.2021року кредит надавався строком на 20 днів з 09.07.2021 по 29.07.2021. Зазначає, що після 29.07.2021 р. кредитор втратив право нарахування договірної ставки 1.95% на день. Позивач вимагає стягнення 30025 грн відсотків, але переважна більшість цієї суми нарахована поза межами 20-денного строку дії договору, такі нарахування є незаконними та не підлягають задоволенню.

Окрім того, Відповідач посилається на відсутність у Позивача права вимоги (Розірвання ланцюга відступлення): у позовній заяві Позивач стверджує, що 15.02.2023 ТОВ «ВЕРДИКТКАПІТАЛ» відступило право вимоги на користь ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» (Договір №15-02/23). Проте, згідно з наданим до суду оригіналом/копією Договору № 15-02/23 від 15.02.2023, Новим кредитором за цим правочином є ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» (). Таким чином, ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» не набувало права вимоги до нього, а отже, не мало законних підстав для його подальшого відступлення на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у травні 2023 року. Це свідчить про розірвання ланцюга передачі права вимоги та відсутність у Позивача статусу належного кредитора.

Також ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та неспівмірними витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. зазначаючи що дана сума майже в чотири рази перевищує тіло кредиту (3500 грн.) та є явно завищеною для типової справи про мікрокредит, що розглядається у спрощеному провадженні. Такі витрати не відповідають критеріям розумності та співмірності, визначеним ст.137 ЦПК України.

У відзиві Відповідач зазначає, що Договір містить умови про підвищення ставки до 1404% річних у разі прострочення (п. 9.6). Така ставка за своєю правовою природою є прихованою неустойкою та на момент виникнення прострочення діяв законодавчий мораторій на нарахування штрафів, пені та будь-яких санкцій за договорами про споживчий кредит у зв`язку з карантином (COVID-19) та введенням воєнного стану в Україні.

Таким чином, ОСОБА_1 просить задоволенні позову ТОВ «ДЕБТ ФОРС» відмовити у повному обсязі. У разі визнання судом права вимоги доведеним обмежити розмір стягнення відсотків терміном дії договору (20 днів) та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу як необґрунтованих.

20.01.2026 року Позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначає що у позовній заяві при складанні тексту було допущено описку стосовно Договору № 15-02/23, а саме - замість ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» зазначено ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ». Також вказує на те, що Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Щодо посилання Відповідача на п.18 Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України - вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами.

Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача, а, отже, такі твердження є припущеннями.

06.02.2026 року ОСОБА_1 надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому кардинально не погоджується із твердженнями Позивача, викладеними і відповіді на відзив та просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у повному обсязі та врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 щодо припинення нарахування відсотків поза межами строку договору.

20.02.2026 року Позивач подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначає, що 01.11.2023 року рішенням єдиного учасника № 8 ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» змінило назву на ТОВ "КОМПСІС ЛІГАЛ", отже в зазначеному ланцюгу не змінювалось товариство, тільки назва, що не потребує повторного відступлення права вимоги.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, строк кредитування 24 місяці. Відповідно до паспорту споживчого кредиту - позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00% річних. Відповідно до п. 9.6 Сторони домовились, що після закінчення Строку дії цього Договору, проценти за користування Кредитом можуть бути нараховані Товариством згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1404% річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної Вимоги Позикодавця Позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти Позичальника. Підсумовуючи вищезазначене можна зробити висновок, що право користування кредитом становить 2 роки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 09.07.2021 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № -93398 (а.с.42-47), за умовами якого Відповідач отримав 3500 грн. кредиту, термін користування кредитом 20 діб. Факт укладення даного договору та отримання кредитних коштів Відповідачем не оспорюється.

За пунктом 3.8. Договору Позичальник зобов`язався здійснити повернення Суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього Договору, проценти за користування Кредитом згідно Графіку розрахунків, у відповідності до якого розмір плати за користування Кредитом у вигляді процентної ставки за кожен день користування Кредитом становить 1,95%, реальна річна процентна ставка 702%.

Згідно розділу 6 Паспорту Кредиту (а.с.60-62) процентна ставка, яка може застосовуватись при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 1404%.

Розділом 6 Паспорту Кредиту визначено, що з урахуванням побажань Споживача, строк кредитування становить 24 місяці. Однак, Договором позики № -93398 строк кредитування становить 20 днів.

Постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) визначено, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Виходячи з викладеного, у даному випадку, суд вважає, що термін користування кредитом становить 20 днів, як це передбачено Договором, а тому обмежити розмір стягнення відсотків терміном дії договору.

18.11.2021 було укладено договір №18-11/21 (а.с.17-12) відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -93398 та згідно з витягу з реєстру боржників до даного договору (а.с.33) заборгованість ОСОБА_1 на дату відступлення складала 4860 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн., заборгованість за відсотками - 1360 грн.

15.02.2023 було укладено договір № 15-02/23 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» (у позовній заяві допущено описку та зазначено ТОВ "КАМПСІС ЛІГАЛ", що спростовується матеріалами справи) права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -93398 (а.с.34-36) та згідно з реєстром боржників до даного договору (а.с.50-51) заборгованість ОСОБА_1 на дату відступлення складала 33525 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3500 грн., заборгованість за відсотками - 30025 грн.

12.05.2023 було укладено договір № 12-05/23 відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» (у позовній заяві допущено описку та зазначено ТОВ "КАМПСІС ЛІГАЛ", що спростовується матеріалами справи) відступило на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -93398.

Таким чином, ТОВ «ДЕБТ ФОРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № -93398.

Відповідач не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, а тому, станом на день формування позовної заяви із твердження Позивача має заборгованість 33525,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 30025 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-12).

Дослідивши розрахунки заборгованості (а.с.8-12), суд дійшов наступного висновку:

як вбачається з матеріалів справи згідно п.2.3 Договору та Графіку розрахунків - строк користування кредитом починається 09.07.2020 року та закінчується 29.07.2021 року. При укладенні Договору факторингу з ТОВ "ФК ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" 18.2021 року Кредитодавець відступив право вимоги до ОСОБА_1 за Договором №-93398 від 09.07.2021 р. у розмірі 4860 грн., як це і було передбачено графіком розрахунку із нарахуванням відсотків за 20 днів.

Новий Кредитор "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" здійснив дорахування відсотків поза межами укладеного Договору факторингу, а саме: згідно наданого розрахунку було дораховано відсотки за період до укладення цього договору - з 29.07.2021 по 17.11.2021 у сумі 16648 грн.

Згідно п.9.6 Договору сторони домовились, що після закінчення Строку дії цього Договору, проценти за користування Кредитом можуть бути нараховані Товариством, згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1404 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної Вимоги Позикодавця Позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти Позичальника.

Однак, Позивачем не надано, як доказ визначену Договором Вимогу Позикодавця Позичальнику, а тому такі нарахуваннявідсотків є незаконними.

Таким чином, суд вважає, що нарахування відсотків, заявлених у позовній заяві здійснено без дотримання умов Договору Позики, а, отже, до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 4860 грн., з яких: тіло кредиту - 3500 грн., заборгованість по відсотках - 1360 грн.

Приймаючи рішення, суд керується наступним.

Відповідно ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем підтверджено сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. Заявлена сума позовних вимог складає 33525 грн., задоволена сума позовних вимог - 4860 грн., що становить 14,5% від заявленої суми. Тому із Відповідача на користь Позивача слід стягнути 351,25 грн. судового збору.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 13000 грн на оплату правових послуг адвоката, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, щодо відмови позивачу у задоволення вимог про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.525-527, 530, 625, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст.ст.141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ "ДЕБТ ФОРС" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заборгованість за Договором № -93398 від 09.07.2021 у розмірі 4860 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» судовий збір в розмірі 351,25 грн.

Відмовити ТОВ "ДЕБТ ФОРС" у стягненні з ОСОБА_1 13000 витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі:

позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДЕБТ ФОРС" - місцезнаходження: 02095, м.Київ, вул.Княжий Затон, буд.9, прим.369, офіс1, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: А. В. Терновенко