Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого - судді Чорної А.О.,

секретаря судового засідання Голобородько Н.І.,

за участю представника позивача Шустрова Є.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ВІТА 2000» про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шустров Є.Ф., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ВІТА 2000» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08.08.2016 між ОСОБА_2 та ТОВ «АГРО-ВІТА 2000» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в оренду земельну ділянку, кадастровий номер: :05:001:0039, площею 2,6102 га.

У відповідності до п. 4.1 договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4 816,23 грн за рік оренди, а також проводить безкоштовну поставку 1 тони соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га та сплачує за Орендодавця податок з доходів фізичних осіб, нарахований на суму орендної плати за цим договором у розмірі та у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 4. 5 договору орендна плата вноситься орендарем у такі строки 31.12 поточного року.

В порушення умов договору, відповідач систематично, протягом тривалого часу не сплачує орендну плату, чим порушує взяті на себе за договором обов`язки.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті спадщину прийняла її донька позивачка ОСОБА_1 .

Просить суд розірвати договір оренди землі від 08.08.2016, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ВІТА 2000» та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10.11.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та надав письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнав, оскільки позивачем порушено процедуру, передбачену ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, а тому мається порушення прав відповідача. Також зазначили, що умови договору відповідач виконує своєчасно та у повному обсязі.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст. 12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 08.08.2016 між ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «АГРО-ВІТА 2000» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0039, площею 2,6102 га, строком на 7 років.

У відповідності до п. 4.1 договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4 816,23 грн за рік оренди, а також проводить безкоштовну поставку 1 тони соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га та сплачує за Орендодавця податок з доходів фізичних осіб, нарахований на суму орендної плати за цим договором у розмірі та у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 4. 5 договору орендна плата вноситься орендарем у такі строки 31.12 поточного року.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_1 набула право власності на зазначену вище земельну ділянку у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.10.2025 року та витягом з Державного реєстру речових прав.

Відповідачем не надано суду доказів сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

За правилами частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року в справі № 609/1231/19 зроблено висновок, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину. Проте, відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй майном.

Отже, після смерті ОСОБА_2 права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 08.08.2016 щодо земельної ділянки, площею 2,6102 га, з кадастровим номером :05:001:0039, для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бузівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, перейшли до ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має права та обов`язки орендодавця земельної ділянки, площею 2,6102 га, з кадастровим номером :05:001:0039, для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бузівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області.

У справі встановлено, що позивач з 22.10.2025 є власником земельної ділянки, яка є предметом договору оренди від 08.08.2016.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №183/262/17 суд дійшов висновку, що … [у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)].

Належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі, оскільки вказані документи є платіжними і з них можливо встановити періоди нарахування (постанова Верховного Суду від 23 червня 2022 року в справі №193/805/20).

Отже, за загальним правилом, у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати (два та більше випадки), орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 148-1 Земельного Кодексу до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих медіа місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки.

Виходячи з викладеного, на виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.

Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20 (провадження № 61-10491св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19 (провадження № 61-215св21).

Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Розглядаючи даний спір, суд зазначає, що саме на позивача, як нового орендодавця, покладено обов`язок доведення до позивача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

В матеріалах даної справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , в порядку, визначеному частиною третьою статті 148-1 ЗК України, повідомила ТОВ АГРО-ВІТА 2000 про набуття права власності на земельну ділянку у період з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 до часу звернення з даним позовом до суду.

Також в матеріалах справи відсутні докази сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Отже, якщо б позивачка виконала свій обов`язок щодо надання інформації, що дозволила б орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, то можна було б стверджувати, що вона добросовісно виконала усі свої обов`язки щодо повідомлення орендаря і мала очікувати виконання відповідачем вже його обов`язку, а саме сплати орендної плати.

І тільки після вчинення вказаного, якщо б відповідач не виконав обов`язок зі сплати орендної плати два рази або більше, позивач могла б поставити питання про розірвання договору.

Встановивши відсутність доказів, які підтверджують факт виконання позивачем законодавча визначеного обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, суд приходить до висновку, що підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 08.08.2016, немає, оскільки несплата орендної плати зумовлена діями саме орендодавця, який створив перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати.

Суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у несплаті орендної плати на користь позивача, оскільки остання після успадкування з часу відкриття спадщини, земельної ділянки, що перебуває в оренді, не виконала вчасно передбаченого законом обов`язку щодо повідомлення про перехід до неї права власності на орендовану земельну ділянку та свої банківські реквізити для перерахування орендної плати, чим фактично створила умови для несплати орендної плати у передбачений договором оренди строк.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, а саме, що ТОВ АГРО-ВІТА 2000 порушені умови Закону України «Про оренду землі» та Договору оренди земельної ділянки від 08.08.2016 щодо нарахування та виплати орендної плати.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ч.2 ст.141 ЦК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ВІТА 2000» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ВІТА 2000», , місцезнаходження: вул. Лесі Українки, буд. 10, с. Голубівка, Самарівський район, Дніпропетровська область.

Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01.03.2026.

Суддя А.О. Чорна