РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Козленко Г.О., за участю секретаря судових засідань - Крикуна І.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договорами банківських вкладів,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся через свого представника ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТО», в якому просив:

- стягнути з ПАТ «ЗЛАТО» () на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 955 847,34 дол. США (дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сорок сім доларів США 34 центи) за договорами банківських вкладів: №029073 від 09.10.2012 та додатковою угодою №1 до цього договору від 09.10.2013, №049357 від 09.10.2013 та додатковою угодою №1 до цього договору від 12.12.2013 та №072069 від 23.10.2014, укладеним між позивачем та відповідачем.

В обгрунтування позову зазначено, що у 2012-2014 роках ОСОБА_1 було укладено ряд депозитних угод в іноземній валюті із Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК», в особі директора відділення «Вінницька РД» АТ «ЗЛАТОБАНК» Гречко С.М. , а саме:

- договір банківського вкладу №02907 від 09.10.2012 «Класичний» та додаткова угода №1 до цього договору від 09.10.2013, строк розміщення вкладу до 20.10.2014, сума депозиту - 276 521,34 доларів США;

- договір банківського вкладу №049357 від 09.10.2013 «Класичний» та додаткова угода №1 до цього договору від 12.12.2013, строк розміщення вкладу до 14.10.2014, сума депозиту - 359 326,00 доларів США;

- договір банківського вкладу №072069 від 23.10.2014 «Класичний плюс», сума депозиту - 320 000,00 доларів США.

10.12.2014 позивач звернувся до директора відділення «Вінницька РД» АТ «ЗЛАТОБАНК» Гречко С.М. із заявою про виплату вкладу у розмірі 320 000,00 дол. США та нарахованих відсотків у розмірі 1 930,08 дол. США відповідно до умов договору банківського вкладу №072069 від 23.10.2014 «Класичний плюс» в іноземній валюті, однак грошові кошти виплачено не було.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 , прийшовши у відділення АТ «ЗЛАТОБАНК» у Вінниці, в якому було відкрито депозитні рахунки, побачив, що відділення не працює, а банк взагалі закритий.

Оскільки позивач майже постійно проживає за кордоном, а також не має змоги ознайомлюватись з інформацією на веб-сайті банку, тому що не володіє українською мовою, він не міг дізнатись про те, що банк ліквідовується, а банк, в свою чергу, не надіслав позивачу повідомлень про це у жодний спосіб.

Таким чином, дізнавшись про ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» позивач змушений був для повернення своїх коштів, що розміщені на рахунках у банку, слідувати приписам, визначеним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згодом позивачу стало відомо, що постановою від 05.02.2019 у справі №826/2184/17 Велика Палата Верховного Суду залишила без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017, відповідно до яких процедуру ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» було відмінено, про що внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак у задоволенні вимоги про відновлення банківської ліцензії відмовив.

Позивач неодноразово звертався до АТ «ЗЛАТОБАНК» щодо повернення коштів, однак станом на дату звернення до суду вказані звернення залишились проігнорованими.

Загальний розмір невиплачених позивачеві відкладень на депозитних рахунках відділення «Вінницька РД» АТ «ЗЛАТОБАНК» складає 955 847,34 дол. США, а також не сплачені відповідачем проценти за користування цими коштами.

З огляду на вищевикладене, позивач через свого представника звернувся до суду із вказаною позовною заявою для відновлення свого порушеного права.

Від АТ «ЗЛАТОБАНК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивач мав право заявити свої кредиторські вимоги до банку в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у даних правовідносинах, проте позивач не скористався своїм правом та не звернувся до банку з заявою кредитора про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Окремо відповідач зазначає, що позивачем в позовній заяві не вказано про те, що йому було виплачено 200 000,00 грн Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми. Це також свідчить про обізнаність позивача про запровадження у АТ «ЗЛАТОБАНК» тимчасової адміністрації та наслідки її запровадження, а саме здійснення подальшої процедури ліквідації та виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги, оскільки обставини зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності та є наслідком невірного трактування закону відповіачем.

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки до позовної заяви не додано належних і допустимих доказів на підтвердження внесення відповідних коштів позивачем на відповідний банківський рахунок № НОМЕР_1 , адже договір банківського рахунку фізичної особи від 13.08.2012 не містить жодних посилань на розмір коштів, внесених позивачем на поточний рахунок та наявність відповідної суми на його рахунку.

Окрім того, зазначає, що на виконання ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_1 було включено до загального реєстру вкладників із визначеною сумою відшкодування рішенням виконавчої дирекції Фонду. Гарантована сума відшкодування була доступна для виплати в установах банку-агента Фонду, чим і скористався позивач та 18.12.2015 отримав через банк-агент АТ «ПУМБ» граничну суму відшкодування в сумі 200 000,00 грн.

Разом з тим, представник звертає увагу на пропущення строку позовної давності.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2021 призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Замінено первісного відповідача - Публічне акціонерне товариство «Злато» належним відповідачем - Публічне акціонерне товариство «Златобанк».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2021 витребувано у ПАТ «Златобанк» (, адреса: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52; 04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 17; 03186, м. Київ, бульвар Чоколівський, 19) належним чином завірені копії наступних документів:

-договору банківського вкладу № 029073 від 09.10.2012 «Класичний» та додаткової угоди №1 до цього договору від 09.10.2013;

-виписки по рахунках, відкритих у АТ «ЗЛАТОБАНК» відповідно до умов договору банківського вкладу № 029073 від 09.10.2012 «Класичний» та додаткової угоди №1 до цього договору від 09.10.2013;

-договору банківського вкладу № 049357 від 09.10.2013 «Класичний» та додаткової угоди №1 до цього договору від 12.12.2013;

-виписки по рахунках, відкритих у АТ «ЗЛАТОБАНК» відповідно до умов договору банківського вкладу № 049357 від 09.10.2013 «Класичний» та додаткової угоди №1 до цього договору від 12.12.2013;

-договору банківського вкладу № 072069 від 23.10.2014 «Класичний плюс»;

-виписки по рахунках, відкритих у АТ «ЗЛАТОБАНК» відповідно до умов договору банківського вкладу № 072069 від 23.10.2014 «Класичний плюс».

Витребувано у ПАТ «Златобанк» (, адреса: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52; 04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 17; 03186, м. Київ, бульвар Чоколівський, 19) відомості та належним чином завірені копії документів, що їх підтверджують, про стан та рух коштів на рахунках (отримання коштів банківською установою, нарахування та виплата процентів, виплата депозитного вкладу, інше) відкритих відповідно до умов наступних договорів:

-договір № 028654 від 01.10.2012 «Класичний» (депозитний рахунок НОМЕР_11, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_2 );

-договір № 028655 від 01.10.2012 «Класичний» (депозитний рахунок НОМЕР_12, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_3 );

-договір № 028653 від 01.10.2012 «Класичний» (депозитний рахунок НОМЕР_13, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_4 );

-договір № 028656 від 01.10.2012 «Класичний» (депозитний рахунок НОМЕР_14, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_5 );

-договір № 028575 від 28.09.2012 «Вільні кошти» (депозитний рахунок НОМЕР_15, проценти зараховуються на цей самий рахунок);

-договір № 029073 від 09.10.2012 «Класичний» (депозитний рахунок НОМЕР_16, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_6 );

-договір №049357 від 09.10.2013 «Класичний» (депозитний рахунок НОМЕР_17, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_7 );

- договір №072069 від 23.10.2014 «Класичний плюс» (депозитний рахунок НОМЕР_18, проценти зараховуються на рахунок № НОМЕР_8 ).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2023 витребувано з архіву Національного банку України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9) належним чином завірені копії документів, які згідно Акту №1 від 28.12.2018 про приймання-передавання документів АТ «Златобанк» передано на зберігання НБУ України справи тимчасового терміну зберігання ПАТ «Златобанк», а саме:

- договір банківського вкладу № 029073 від 09.10.2012 «Класичний» та додаткову угоду №1 до цього договору від 09.10.2013;

- договір банківського вкладу № 049357 від 09.10.2013 «Класичний» та додаткову угоду №1 до цього договору від 12.12.2013;

- договір банківського вкладу № 072069 від 23.10.2014 «Класичний плюс».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2024 закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договорами банківських вкладів.

В судове засіданні сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представник позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом встановлено, що 09.10.2012 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» до ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу №029073 «Класичний» в іноземній валюті, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_9 строком до 14 жовтня 2013 року.

Пунктом 1.2. договору закріплено, що вкладник згідно чинного законодавства України вносить готівкою чи перераховує в безготівковій формі, а банк приймає на відкритий вкладнику рахунок суму грошових коштів в іноземній валюті, що на дату укладання цього договору складає 250 000,00 дол. США. При цьому кошти, прийняті в післяопераційний час (операційний час: понеділок - четвер з 9-00 до 16-00, п`ятниця та передсвяткові дні - з 9-00 до 15-00) або вихідні дні, зараховуються на рахунок наступного банківського дня.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті №2 АТ «ЗЛАТОБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок 250 000,00 дол. США на депозитний рахунок за угодою №029073 від 09.10.2012.

09.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» до ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу №029073 «Класичний» в іноземній валюті від 09 жовтня 2012 року, відповідно до п. 1 якого сторони погодили п. 1.1. викласти в наступній редакції:

«1.1. Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_9 строком до 20 жовтня 2014 року».

Пункту 1.2. викласти в наступній редакції:

«1.2. Вкладник згідно чинного законодавства України вносить готівкою чи перераховує в безготівковій формі, а банк приймає на відкритий вкладнику рахунок суму грошових коштів в іноземній валюті, що на дату укладання цього договору складає 276 521,34 дол. США. При цьому кошти, прийняті в післяопераційний час (операційний час: понеділок - четвер з 9-00 до 16-00, п`ятниця та передсвяткові дні - з 9-00 до 15-00) або вихідні дні, зараховуються на рахунок наступного банківського дня.

09.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» до ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу №049357 «Класичний» в іноземній валюті, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_10 строком до 14 жовтня 2014 року.

Пунктом 1.2. договору закріплено, що вкладник згідно чинного законодавства України вносить готівкою чи перераховує в безготівковій формі, а банк приймає на відкритий вкладнику рахунок суму грошових коштів в іноземній валюті, що на дату укладання цього договору складає 276 326,00 дол. США. При цьому кошти, прийняті в післяопераційний час (операційний час: понеділок - четвер з 9-00 до 16-00, п`ятниця та передсвяткові дні - з 9-00 до 15-00) або вихідні дні, зараховуються на рахунок наступного банківського дня.

12.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» до ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу №049357 «Класичний» в іноземній валюті від 09 жовтня 2013 року, відповідно до п. 1 якого сторони погодили п. 1.1. викласти в наступній редакції:

«1.1. Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_10 строком до 14 жовтня 2014 року».

Пункту 1.2. викласти в наступній редакції:

«1.2. Вкладник згідно чинного законодавства України вносить готівкою чи перераховує в безготівковій формі, а банк приймає на відкритий вкладнику рахунок суму грошових коштів в іноземній валюті, що на дату укладання цього договору складає 359 326,00 дол. США. При цьому кошти, прийняті в післяопераційний час (операційний час: понеділок - четвер з 9-00 до 16-00, п`ятниця та передсвяткові дні - з 9-00 до 15-00) або вихідні дні, зараховуються на рахунок наступного банківського дня.

Відповідно до виписки по угоді 049357 від 09.10.2013 вбачається, що 09.10.2013 було залучено на депозит за угодою 049357 від 09.10.2013 грошові кошти у розмірі 276 326,00 дол. США та 12.12.2013 поповнено депозит за угодою 049357 від 09.10.2013 на 359 326,00 дол. США. Окрім того, вбачається, що нараховано відсотки по угоді 049357 у розмірі 6 988,51 дол. США.

10.12.2014 ОСОБА_1 направив директору відділення «Вінницька РД» АТ «ЗЛАТОБАНК» Гречко С.М. заяву про видачу вкладу у розмірі 320 000,00 дол. США та нараховані відсотки у розмірі 1 930,08 дол. США, що розміщені на рахунку № НОМЕР_8 .

13.06.2019, 18.06.2019 ОСОБА_1 письмово звертався до АТ «ЗЛАТОБАНК» із заявами про повернення суми вкладу, надання інформації та виписки про рух коштів.

10.06.2019 адвокат Горбовий В.А. звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Гулею О.І. із адвокатським запитом про надання виписки та інформації про стан і рух коштів на рахунках ОСОБА_1 .

Листом від 25.06.2019 №469 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» Гулей О.І. повідомив, що уповноважена особа позбавлена можливості надати інформацію, оскільки питання щодо повноважень Фонду визначено рішенням суду.

14.06.2019 адвокат Горбовий В.А. звернувся до Голови Національного банку України Смолія Я.В. із адвокатським запитом, який в подальшому було скеровано директорові-розпоряднику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ворушиліну К.М. для розгляду та останнім листом від 27.06.2019 №27-10897/19 розглянуто.

В матеріалах справи наявний акт від 28.12.2018 №1 «Про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України».

Листом від 16.11.2023 №18-0006/84956 Національний банк України повідомив, що договори банківських вкладів «Класичний» від 09.10.2012 №029073 з додатковою угодою від 09.10.2013 №1; «Класичний» від 09.10.2013 №049357 з додатковою угодою від 12.12.2013 №1; «Класичний плюс» від 23.10.2014 №072069, в описах архівних справ Банку не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором банку не передавалися.

Окрім цього, в матеріалах справи наявні меморіальні ордери про надходження коштів від ОСОБА_1 на рахунок АТ «ЗЛАТОБАНК» від:

- 28.09.2012 №182461 у розмірі 249 958,50 дол. США;

- 28.09.2012 №182612 у розмірі 249 958,50 дол. США;

- 30.04.2013 №429998 у розмірі 904 240,10 грн;

- 09.10.2013 №136105 у розмірі 3 131,00 дол. США;

- 11.10.2013 №167716 у розмірі 114 000,00 дол. США;

- 11.10.2013 №168261 у розмірі 114 000,00 дол. США;

- 11.10.2013 №169858 у розмірі 929 154,15 грн, що еквівалентно 114 000,00 дол. США;

- 11.10.2013 №19857 у розмірі 2 795,85 грн;

- 10.01.2014 №16867 у розмірі 13 108,64 грн, що еквівалентно 1 640,00 дол. США;

- 25.09.2015 №ДП-51093 у розмірі 59,03 грн, що еквівалентно 2,75 дол. США;

- 23.10.2014 №429885 у розмірі 4 144,156,16 грн, що еквівалентно 320 000,00 дол. США;

- 09.07.2015 №ФГ-1246 у розмірі 12 837,44 грн, що еквівалентно 584,27 дол. США;

- 25.09.2015 №ДР-51099 у розмірі 6 856 089,03 грн, що еквівалентно 319 415,73 дол. США;

- 25.09.2015 №ДР-51102 у розмірі 41 428,14 грн, що еквівалентно 1 930,08 дол. США;

- 11.12.2013 №193016 у розмірі 489 012,46 грн, що еквівалентно 61 180,09 дол. США;

- 12.12.2013 №208868 у розмірі 504 161,90 грн;

- 12.12.2013 №207450 у розмірі 504 161,90 грн;

- 09.10.2013 №133623 у розмірі 399 650,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 дол. США;

- 09.10.2013 №133622 у розмірі 42 164,59 грн, що еквівалентно 5 275,19 дол. США;

- 09.10.2013 №133619 у розмірі 399 650,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 дол. США;

- 09.10.2013 №133618 у розмірі 42 164,59 грн, що еквівалентно 5 275,19 дол. США;

- 09.10.2013 №133627 у розмірі 399 650,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 дол. США;

- 09.10.2013 №133626 у розмірі 42 164,59 грн, що еквівалентно 5 275,19 дол. США;

- 09.10.2013 №133625 у розмірі 798 940,32 грн, що еквівалентно 99 955,00 дол. США;

- 09.10.2013 №133624 у розмірі 84 291,22 грн, що еквівалентно 10 545,63 дол. США;

- 09.10.2013 №136193 у розмірі 2 208 673,72 грн, що еквівалентно 276 326,00 дол. США;

- 09.10.2013 №208850 у розмірі 174 407,26 грн, що еквівалентно 21 820,00 дол. США;

- 21.10.2014 №368445 у розмірі 373 667,69 грн, що еквівалентно 28 852,05 дол. США;

- 21.10.2014 №368446 у розмірі 3 861 338,34 грн, що еквівалентно 298 146,00 дол. США;

- 11.10.2013 №171151 у розмірі 500 000,00 грн;

- 03.03.2014 №2227 у розмірі 14 070,62 грн;

- 11.10.2013 №171152 у розмірі 429 154,15 грн;

- 12.12.2013 №208868 у розмірі 504 161,90 грн;

- 03.03.2014 №2212 у розмірі 17 565,79 грн;

- 09.07.2015 №ФГ-1242 у розмірі 2 0962,15 грн;

- 23.10.2014 №429906 у розмірі 90 653,42 грн, що еквівалентно 7 000,00 дол. США;

- 09.07.2015 №ФГ-1243 у розмірі 153 802,33 грн, що еквівалентно 7 000,00 дол. США;

- 25.09.20 15 №ДР-51105 у розмірі 7 047,86 грн, що еквівалентно 328,35 дол. США;

Разом з тим, також наявні:

- заява про видачу готівки №14951 від 01.10.2012 у розмірі 249 955,00 дол. США, що еквівалентно 1 997 890,32 грн;

- заява про видачу готівки №136726 від 09.10.2013 у розмірі 3 131,00 дол. США, що еквівалентно 25 026,08 грн;

- заява про видачу готівки №117183 від 10.01.2014 у розмірі 2 355,00 дол. США, що еквівалентно 18 823,52 грн;

- заява на переказ готівки №14633 від 01.10.2012 у розмірі 50 000,00 дол. США, що еквівалентно 399 650,00 грн;

- заява на переказ готівки №14947 від 01.10.2012 у розмірі 50 000,00 дол. США, що еквівалентно 399 650,00 грн;

- заява на переказ готівки №14943 від 01.10.2012 у розмірі 50 000,00 дол. США, що еквівалентно 399 650,00 грн;

- заява на переказ готівки №14945 від 01.10.2012 у розмірі 99 955,00 дол. США, що еквівалентно 798 940,32 грн;

- заява про видачу готівки №429962 від 30.04.2013 у розмірі 13 129,08 дол. США, що еквівалентно 109 940,74 грн;

- заява про видачу готівки №429963 від 30.04.2013 у розмірі 250 000,00 дол. США, що еквівалентно 1 998 250,00 грн;

- заява про видачу готівки №2228 від 03.03.2014 у розмірі 519 000,00 грн;

- заява про видачу готівки №2213 від 03.03.2014 у розмірі 960 000,00 грн.

Окремо слід зауважити, що відповідно до виписок наданих до суду, вбачається, що відбулось списання коштів у зв`язку з ненаданням заяви про задоволення вимог кредиторів згідно ст. 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.08.2020 №1483 «Про продовження процедури виведення АТ «ЗЛАТОБАНК» з ринку і призначення уповноваженої особи» продовжено процедуру виведення АТ «ЗЛАТОБАНК» (на теперішній час найменування Публічне акціонерне товариство «ЗЛАТО» з ринку з урахуванням вимог Закону №590 та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону щодо здійснення ліквідаційної процедури системно важливого банку забезпечуючи виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.05.2020 №936 продовжено повноваження ліквідатора АТ «ЗЛАТОБАНК» Карачецеву Артему Юрійовича до 22 травня 2020 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.06.2020 №1174 продовжено строк управління активами АТ «ЗЛАТОБАНК» та задоволення вимог його кредиторів на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/540/20-ц від 06.04.2021 позов ОСОБА_1 до національного банку України, третя особи: Публічне акціонерне товариство «ЗЛАТОБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди та збитків, завданих незаконними рішеннями органів державної влади - залишено без розгляду.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Саме Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У частині першій статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 36 указаного Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2015 року в справі N 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року в справі N 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року в справі N 6-350цс17 й підтриманий у подальшому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18).

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також визначено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Частинами другою, п`ятою, шостою, восьмою статті 49 цього закону передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Порядок отримання вкладниками коштів понад гарантовану суму здійснюється у черговості, визначений у статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку.

Вимоги вкладників-фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону). Тобто, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах. Запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено Законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі N 559/1777/15-ц).

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункт 3 частини першої статті 48 вказаного Закону).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі N 910/23398/16, згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" процедурою.

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, суд виходить з того, що оскільки розпочалась процедура ліквідації ПАТ "ЗЛАТОБАНК", стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі N 761/23885/18 (провадження N 61-12776св19).

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВС №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Також суд зазначає наступне.

Слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено;

загальний порядок ухвалення рішення застосовується, якщо розгляд справи відбувся з викликом учасників і вони брали участь у судовому засіданні. Зокрема, суд виходить до нарадчої кімнати (частина перша статті 244 ЦПК України); у нарадчій кімнаті суд приймає, складає та підписує рішення (повне чи скорочене) (частина друга статті 259 ЦПК України); повернувшись із нарадчої кімнати, суд проголошує рішення (повне чи скорочене) (частина перша статті 268 ЦПК України); датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (перше речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення (частина перша статті 272 ЦПК України); у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення (частина друга статті 272 ЦПК України);

у разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення (частина шоста статті 268 ЦПК України). Проголошення судового рішення передбачає надання публічності такому рішенню, дотримуючись принципу гласності судового процесу. Тобто проголошення судового рішення відбувається публічно або у закритому судовому засіданні лише під час перебування учасників справи у судовому засіданні у залі суду; у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України);

у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи;

з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Так сторони були повідомлені про судове засідання, призначене на 23.01.2025, завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились.

З урахуванням того, що розгляд справи, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 16.07.2025.

Схожі висновки Верховний Суд зробив у постановах від 25 травня 2020 року у справі 464/8801/16-ц (провадження № 61-35930св18), від 03 червня 2021 року у справі № 522/6826/19 (провадження № 61-3778св21), від 22 червня 2021 року у справі № 495/3904/18 (провадження № 61-1172св21), від 24 червня 2021 року у справі № 522/14984/19 (провадження № 61-9632св20), від 30 червня 2021 року у справі № 523/7115/18 (провадження № 61-6241св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 462/2906/20 (провадження № 61-9829св21).

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 15, 16, 520, 521, 526, 530, 610, 612, 623, 625, 1058, 1070, 1075 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 16, 76-79, 81, 82, 83, 89, 95, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договорами банківських вкладів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанов и суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко