Житомирський апеляційний суд
Справа №293/85/23 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й.
Категорія 19 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №293/85/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Черняхівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, про скасування рішення і державної реєстрації земельної ділянки та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Проценко Л.Й. у смт Черняхові,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 . Просила: скасувати рішення Черняхівської селищної ради Житомирської області від 26 грудня 2012 року про затвердження технічної документації з землеустрою на земельну ділянку площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326, та передачею її у власність; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.

Вимоги свого первісного позову обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/2 частини земельної ділянки в АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу. Власником іншої 1/2 частини є ОСОБА_3 , що підтверджується зазначеним вище договором. Право власності на вказану земельну ділянку у неї виникло відразу після державної реєстрації договору купівлі-продажу від 25 квітня 2013 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Земельній ділянці площею 0,0735 га, яка перебуває у її власності, був присвоєний кадастровий номер :03:003:0319, тобто вона була сформована і відомості щодо її реєстрації були внесені до Державного земельного кадастру 28 лютого 2013 року. Дані обставини підтверджуються відповіддю ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 13 грудня 2022 року за №Р-264/0-300/6-22. ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326, яка була сформована і відомості щодо її реєстрації були внесені до Державного земельного кадастру 21 березня 2013 року. Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 13 грудня 2022 року за №Р-264/0-300/6-22 її земельна ділянка площею 0,0735 га з кадастровим номером :03:003:0319 містить перетин меж із земельною ділянкою площею 0,1015 га з кадастровим номером :03:003:0326, яка належить ОСОБА_2 . Вважає, що накладення земельної ділянки відповідача порушує її право власності на свою земельну ділянку, оскільки вона не може облаштувати паркан навколо неї та використовувати її за цільовим призначенням. Вона ( ОСОБА_1 ) намагалася вирішити проблему накладення земельних ділянок позасудовим шляхом, але ОСОБА_2 не вжила заходів щодо виправлення помилки, допущеної при передачі їй земельної ділянки у власність. ОСОБА_2 не погоджується добровільно вирішити спір між ними.

ОСОБА_2 через представника адвоката Врублевського М.М. подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 . Просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0735 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:003:0319 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.

Зустрічний позов аргументований тим, що вона є власником частини земельної ділянки площею 0,1015 га в АДРЕСА_1 , із кадастровим номером 125655100:03:003:0326, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 грудня 2021 року. Право власності на цю земельну ділянку підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відомості щодо реєстрації вказаної земельної ділянки були внесені до Державного земельного кадастру 21 березня 2013 року. ОСОБА_1 є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,0735 га за адресою: АДРЕСА_2 , із кадастровим номером :03:003:0319, відомості про яку були внесені до Державного земельного кадастру 28 лютого 2013 року. Земельна ділянка з кадастровим номером 125655100:03:003:0326 дісталася ОСОБА_2 у спадок від батьків, які її придбали разом з будівлею 07 березня 1987 року за умовами договору купівлі продажу. Відповідно були погоджені межі земельних ділянок між сусідами та визначено порядок їх користування протягом тривалого часу. Технічну документацію на вказану земельну ділянку розробляв батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в 2011 році і документація затверджена рішенням Черняхівської селищної ради Житомирської області 26 грудня 2012 року. У 2013 році дані земельної ділянки згідно з законом були внесені до державного реєстру, тобто на період внесення до земельного кадастру уже була сформована ділянка та її межі. ОСОБА_1 придбала земельну ділянку по АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2013 року, тобто, після того, як межі земельних ділянок були визначені між співвласниками суміжних ділянок. При внесені відомостей до земельного кадастру були допущені помилки і будь-яких прав ОСОБА_1 вона не порушила, оскільки після придбання ОСОБА_1 земельної ділянки з будівлею за адресою АДРЕСА_2 , остання побудувала паркан по межі земельних ділянок, співвласником якої є ОСОБА_2 . Накладення земельної ділянки ОСОБА_1 порушує її ( ОСОБА_2 ) право власності на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 намагається побудувати паркан на її ( ОСОБА_2 земельній ділянці. Під час формування земельної ділянки ОСОБА_1 не були враховані межі земельної ділянки її ( ОСОБА_2 ), які склалися більше 30 років.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 21 березня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2025 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі. Скасовано рішення Черняхівської селищної ради Житомирської області від 26 грудня 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326 та передачу її у власність. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не повністю дослідив матеріали справи і дійшов помилкового висновку щодо правовідносин, які виникли між власниками суміжних земельних ділянок. Так, суд першої інстанції не взяв до уваги, що земельна ділянка з її межами в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326, перейшла у користування її батька внаслідок договору купівлі-продажу частини будинку 07 березня 1987 року. ОСОБА_1 придбала будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0319 - 25 червня 2013 року. Твердження суду першої інстанції про те, що формування її ( ОСОБА_2 ) земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0326 відбулося без врахування меж земельної ділянки ОСОБА_1 із кадастровим номером :03:003:0319 та помилка допущена на етапі формування земельної ділянки не відповідає фактичним обставинам справи. Із документів, які були наявні в суді, висновок суду першої інстанції щодо погодження меж із сусідом не відповідає фактичним обставинам, оскільки всі дії по формуванні земельної ділянки нею ( ОСОБА_2 ), спадкоємцем, були проведенні раніше, за виключенням державної реєстрації. Своїм рішенням про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0326 суд фактично узаконив незаконні дії суміжного власника ділянки та засвідчив, що будь хто може посягнути на чужу власність, оформивши завчасно державну реєстрацію, незважаючи на межі та правила користування. Згідно з висновком експертизи від 27 листопада 2023 року №612/11-2023, земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0326 та :03:003:0319 перетинаються і встановити причину, з якою відбулося накладення земельних ділянок, неможливо. Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, земельні ділянки перетинаються, визначити межі фактичного землекористування неможливо, то єдиним правильним рішенням при відсутності згоди користувачів земельних ділянок на добровільне внесення змін до державного реєстру було б скасування державної реєстрації обох земельних ділянок, але суд скасував лише реєстрацію однієї. Скаржник також не погоджується, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0326 перевищує на 0,0015 га розмір, який визначений у рішенні при наданні згоди на розробку технічної документації, адже відповідно до технічної документації земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0319 перевищує на 0,0035 га відповідно до рішення ради. Враховуючи, що дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0326 видавався раніше за суміжну ділянку і всі дії щодо проектування та виготовлення проводилися раніше, межі ще не існували, то у суду не було підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0319.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лугіна С.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому представник позивача за первісним позовом посилається на те, що суд правильно встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 , позивач за первісним позовом, є власником 1/2 частини земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,0735 га, кадастровий номер :03:003:0319. Вказана земельна ділянка була сформована і відомості щодо її реєстрації були внесені до Державного земельного кадастру 28 лютого 2013 року на підставі документації із землеустрою, розробленої ПП «Терра Центр і К». Дані обставини підтверджуються листом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 13 грудня 2022 року за №Р-264/0-300/6-22. Отже, враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0319, яка належить позивачу за первісним позовом, була сформована і відомості щодо її реєстрації були внесені до Державного земельного кадастру 28 лютого 2013 року, а земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0326, яка належить відповідачу за первісним позовом, була сформована і відомості щодо її реєстрації були внесені до Державного земельного кадастру 21 березня 2013 року, тобто пізніше, доводи скаржника є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права. У апеляційній скарзі також йдеться про те, що оскільки згідно з висновком експертизи від 27 листопада 2023 року №612/11-2023 земельні ділянки з кадастровим номером :03:003:0326 та з кадастровим номером :03:003:0319 перетинаються і встановити причину, з якої відбулося накладення земельних ділянок, неможливо, то при відсутності згоди користувачів земельних ділянок на добровільне внесення змін до державного реєстру єдиним правильним рішенням у спірних правовідносинах було б скасування державної реєстрації обох земельних ділянок, а не однієї, як зробив суд першої інстанції. Позивач за первісним позовом не погоджується з зазначеними вище твердженнями скаржника, адже в суді першої інстанції експерт ОСОБА_5 підтвердив, що під час формування земельної ділянки площею 0,1015 га з кадастровим номером :03:003:0326 не були враховані межі земельної ділянки площею 0,0735 га з кадастровим номером :03:003:0319, яка була сформована раніше. Реєстратор мав перевірити факт накладання земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0326 та відмовити у реєстрації вказаної земельної ділянки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Врублевський М.М. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Лугіна С.А. апеляційну скаргу не визнав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.187,217 т.2). Кореспонденція, у тому числі судові повістки, що надсилалися ОСОБА_3 повернута Укрпоштою з відміткою у поштовому повідомленні «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.217 т.2). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина земельної ділянки в АДРЕСА_2 , площею 0,0735 га, кадастровий номер :03:003:0319 (а.с.7-8 т.1).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 13 грудня 2022 року за №Р-264/0-300/6-22 вказана вище земельна ділянка була сформована і відомості щодо її реєстрації були внесені до Державного земельного кадастру 28 лютого 2013 року на підставі документації із землеустрою, розробленої ПП «Терра Центр і К» (а.с.10 т.1).

Рішенням Черняхівської селищної ради Житомирської області від 14 вересня 2011 року ОСОБА_4 був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,10 га, що перебувала в користуванні до 2002 року в АДРЕСА_1 (а.с.15 т.1).

Рішенням Черняхівської селищної ради Житомирської області від 26 грудня 2012 року ОСОБА_4 затверджена технічна документація із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1015 га (а.с.22 т.1).

ОСОБА_2 успадкувала від батька ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1015 га в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 125655100:03:003:0326, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 грудня 2021 року, виданим Черняхівською державною нотаріальною конторою Житомирської області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.66 т.1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана земельна ділянка площею 1,1015 га з кадастровим номером 125655100:03:003:0326 була зареєстрована 21 березня 2013 року за ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6 (а.с.62 т.1).

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 13 грудня 2022 року за №Р-264/0-300/6-22 земельна ділянка площею 0,0735 га з кадастровим номером :03:003:0319, яка належить ОСОБА_1 містить перетин меж із земельною ділянкою площею 0,1015 га з кадастровим номером :03:003:0326, яка належить ОСОБА_2 (а.с.10 т.1).

Відповідно до висновку експертів ТзОВ «Центр Будівельних та земельних експертиз» за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи від 27 листопада 2023 року №612/11-2023 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0326 площею 0,1015 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_2 , та земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0319 площею 0,0735 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , частково перетинаються в площині, в результаті чого утворилася пляма накладання у розмірі 0,00326 га,(32,6 кв.м), що проходить по точках: 1-2-3-4-5-6-7-1, зі сторонами: 0,12м-18,88м-4,92 м-16,34м-0,94-40,27м-0,52м, як зображено на малюнку № НОМЕР_1 в дослідницькій частині висновку (а.с.182-201 т.1). Встановити чітку (достеменну) причину із за якої відбулося накладання земельних ділянок із кадастровими номерами :03:003:0326 та :03:003:0319 не вбачається за можливе. При цьому, враховуючи результати проведених досліджень по першому та третьому питанню, можливо припустити, що ймовірною передумовою, що призвела до накладання земельних меж земельних ділянок із кадастровими номерами: :03:003:0326 та :03:003:0319 може бути: не врахування меж земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0319 під час формування меж земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0326, оскільки згідно відміток про перевірку електронного документа та внесення до Державного земельного кадастру, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0319 були внесені 28 лютого 2013 року, а про земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0326 внесені 21 березня 2013 року, про що свідчать відповідні штампи на відповідній технічній документації із землеустрою; допущення технічної помилки на етапі формування технічної документації із землеустрою на одну із земельних ділянок або при внесенні даних до Державного земельного кадастру. Межі земельної ділянки з кадастровим номером: :03:003:0319, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зміщені в південно-західному напрямку; межі земельної ділянки з кадастровим номером: :03:003:0326, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зміщені у північно-західному напрямку, по відношенню до меж фактичного землекористування, тобто розташовані неправильно.

Одночасно за вказаним висновком експерти звертають увагу, що встановити де були розташовані фактичні межі землекористування за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на момент формування земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:003:0319, :03:003:0326 та чи відповідають вони межам фактичного землекористування станом на дату проведення дослідження не вбачається за можливе.

Судом встановлено, що у первісному та у зустрічному позовах заявлені вимоги: про скасування рішення Черняхівської селищної ради Житомирської області від 26 грудня 2012 року про затвердження технічної документації з землеустрою на земельну ділянку площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326, та передачею у власність земельної ділянки; скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,1015 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:003:0326 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі; скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0735 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:003:0319 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.

Згідно з частиною першою ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (ст.ст.15,16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №923/466/17).

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі №925/1265/16, від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц, від 15 вересня 2020 року в справі №469/1044/17).

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі №310/11024/15-ц та від 01 квітня 2020 року в справі №610/1030/18).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша ст.13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі №569/17272/15, від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14, від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц, від 22 червня 2021 року в справі №334/3161/17).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі №483/448/20, від 05 липня 2023 року в справі №912/2797/21, від 12 вересня 2023 року в справі №910/8413/21, від 11 червня 2024 року в справі №925/1133/18).

Рішення Черняхівської селищної ради Житомирської області від 26 грудня 2012 року, яке скасоване оскаржуваним рішенням суду першої інстанції на задоволення вимог первісного позову, вичерпало свою дію виконанням. Скасування цього рішення не поновить порушене право або законний інтерес.

Окрім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року в справі №911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року в справі №911/3749/17, від 22 січня 2020 року в справі №910/1809/18, від 01 лютого 2020 року в справі №922/614/19, від 15 вересня 2020 року в справі №469/1044/17, від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц, від 08 серпня 2023 року в справі №910/5880/21). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц, від 12 вересня 2023 року в справі №910/8413/21).

Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого передана земельна ділянка частково накладається на іншу земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач із дотриманням правил ст.ст.387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у індикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі №488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16, від 05 грудня 2018 року в справі №522/2202/15-ц, від 21 серпня 2019 року в справі №911/3681/17, від 22 січня 2020 року в справі №910/1809/18, від 11 лютого 2020 року в справі №922/614/19, від 30 червня 2020 року в справі №19/028-10/13, від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц).

Із 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07 липня 2011 року №3613-VI?"Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 9 частини першої ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (якщо не вказано зворотне, - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Натомість внаслідок задоволення віндикаційного позову вирішується спір про право, рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із огляду на викладене, заявлені у первісному та зустрічному позовах вимоги не приведуть до відновлення порушених прав та інтересів позивачів.

Натомість, як установлено судом, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0326 площею 0,1015 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_2 , та земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0319 площею 0,0735 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , частково перетинаються в площині в результаті, чого утворилася пляма накладання у розмірі 0,00326 га (32,6 кв.м), тобто частково накладаються.

Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до ст.396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року в справі №910/2592/19).

Згідно з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц, від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем.

Однією з загальних засад державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (пункт 2 частини першої ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст.126 ЗК України (у редакції, чинній з 01 січня 2013 року) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, такі речові права, як право власності, право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку повинно бути зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі №488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року в справі №466/8649/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі №488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16, від 19 травня 2020 року в справі №916/1608/18, від 30 червня 2020 року в справі №19/028-10/13, від 22 червня 2021 року в справі №200/606/18, від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц).

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витребування як належний спосіб захисту в цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на суміжну земельну ділянку, оскільки інше призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не лише на ту частину земельної ділянки, яка накладається, а й на ту частину земельної ділянки, яка спірною не є і правомірність її набуття у власність сумнівів не викликає. Про витребування частини земельної ділянки, що накладається, вимоги у справі ні у первісному, ні у зустрічному позові не заявлені, а суд може розглядати справу лише в межах заявлених сторонами справи вимог.

Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, задоволенням зустрічного позову призвело до того, що сторона позбавлена права власності не лише на спірну частину земельної ділянки, яка накладається, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність набуття її у власність не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Окрім того, варто зазначити, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Виходячи з обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що накладається на суміжну земельну ділянку.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року в справі №446/478/19. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року в справі №755/10947/17 зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів сторін.

Відповідно до частини тринадцятої ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила 1 610,40 грн судового збору, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Черняхівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, про скасування рішення та державної реєстрації земельної ділянки.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 610,40 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 27 лютого 2026 року.

Головуюча Судді: