УХВАЛА

судового засідання

24 лютого 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Нора Н.В.

за участю секретаря судових засідань Заверухи О.Б.

представника заявника Іванова О.О.

представника третьої особи Юрчук О.В.

представника позивача Кузьми Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника відповідача, адвоката Іванова О.О. про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2025 року у справі за позовом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до відповідача ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Львівська обласна рада, Комунальний заклад Львівської обласної ради Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, -

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до суду з заявою в інтересах свого довірителя в якому просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2025 р. Скасувати заочне Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2025 р. та призначити справу до розгляду за правилами загального провадження.

Свою заяву мотивує тим, що Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1 . До повномасштабного вторгнення виїхав на тимчасове проживання до Республіка Польща та проживає у АДРЕСА_2 . З 28.05.2021 р. перебуває на тимчасовому консульському обліку в Генеральному консульстві України у Кракові. Україну у 2024-2025 роках не відвідував. Наприкінці січня 2026 року довідався що є відповідачем у цивільній справі № 463/6848/24 за позовом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, за участю третіх осіб: Львівська обласна рада, Комунальний заклад Львівської обласної ради "Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. 29.01.26 р. ОСОБА_2 уклав договір про надання професійної правничої допомоги. Із ЄДРСР з`ясовано, що 19.03.2025 р. суд ухвалив заочне рішення. Відповідач ОСОБА_2 не отримував від суду ухвалу про відкриття провадження у справі, не отримував копії позовної заяви із додатками. Не отримував повідомлень про судові засідання. Рішення суду, ОСОБА_2 також не отримував. Не отримання кореспонденції від суду сталося через поважні причини: тимчасове проживання за кордоном. Про відсутність відповідача за місцем проживання, також зазначено позивачем у справі у позовній заяві. Проте позивачем, який достовірно знав про тимчасову відсутність відповідача, не ініціювалися заходи з пошуку та встановлення місця знаходження відповідача. Оголошення про виклик відповідача у судове засідання також не публікувалося. Повний текст заочного рішення відповідачу не вручався. Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_3 , із дня свого народження. Ця квартира була надана ОСОБА_3 (помер у 1969 р.), дідові відповідача за материнською лінією, у 1948 році, оскільки він почав працювати у Львівському Обласному відділі народної освіти, начальником планово-фінансового відділу. Разом із відповідачем у спірній квартирі були зареєтровані та проживали: ОСОБА_4 мати відповідача, ОСОБА_5 батько відповідача, ОСОБА_6 брат відповідача. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 був знятий з реєстрації. За час проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 намагалися приватизувати спірну квартиру. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.11.2007 р. по справі № 2-1357/2007 у задоволенні їхнього позову про визнання права на приватизацію відмовлено. Рішення мотивоване тим, що відсутній ордер або розпорядження на вселення. Ураховуючи відмову від приватизації, позивач вже звертався до суду з позовом про виселення. Так Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2013 р. у цивільній справі (провадження 2/463/172/13) за позовом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третьої особи комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека» про витребування майна у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі з народження проживають в спірних приміщеннях, іншого нерухомого майна у власності відповідачів немає, а відтак в них відсутнє постійне місце проживання, окрім спірних приміщень. За проживання у спірних приміщення відповідачі сплачують відповідні кошти, що стверджується квитанціями про сплату. Окрім цього, представником третьої особи не заперечувався факт сплати таких коштів. Суд врахував право відповідачів на житло закріплене Конституцією України, виходячи з принципу співрозмірності із переслідуваною законною метою відмовив позивачу у витребувані у відповідачів спірних приміщень, адже витребування таких призведе до позбавлення відповідачів право на житло, адже в останніх іншого житла у власності чи постійному користуванні немає. Крім того, суд зазначив, що хоча позивач у відповідності до вимог ЦК України має право на володіння, користування та розпорядження спірними приміщеннями, однак позивачем не доведено, що втручання в право відповідачів на житло є необхідним в демократичному суспільстві та, відповідно, пропорційним. Це Рішення має преюдиціальне значення у справі 463/6848/24. Фактично Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2013 р. вже вирішені позовні вимоги позивача у справі 463/6848/24.

Представником позивача, Управління майном спільної власності Львівської обласної ради подано заперечення на заяву, яку мотивує наступним. Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків. Звертає увагу суду, що сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються суду на загальних підставах). Судом було скеровано відповідачу ухвалу про відкриття провадження та судові повістки про виклик до суду на 26.08.2024 року, 08.11.2024 року, 23.01.2025 року та 19.03.2025 року на адресу: 79005, м. Львів, вул. Зелена, 24/3. Конверти з кореспонденцією повертались до суду без вручення адресату з відміткою причин невручення: "за закінченням строку зберігання", хоча сам заявник, подаючи заяву про перегляд заочного рішення суду вказує адресу, що зазначена у позовній заяві. Вказана адреса не змінилась з часу відкриття провадження у даній справі і до моменту розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Саме на цю адресу направлялись повістки про виклик та заочне рішення. На офіційному сайті суду відображається стан розгляду справ, учасники справи та зазначаються дата і час проведення судового засідання. Таким чином кожна особа може вільно та безоплатно довідатись про наявність відносно неї будь-яких судових проваджень на офіційному сайті «Судова влада України» в розділі «Стан розгляду справ» та дізнатися зміст ухваленого заочного рішення в Єдиному реєстрі судових рішень. Враховуючи наведене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами, зокрема змістом ухвал та рішення господарського суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Оскільки ОСОБА_2 сам зазначив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто самостійно ним зазначене і це є місцем його реєстрації, тільки дане місце проживання відоме позивачу та суду, тому з врахуванням наведених положень ЦПК України та правових позицій Верховного Суду можна зробити висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того, розгляд справи тривав понад вісім місяців та впродовж всього строку розгляду справи судом вчинялися дії щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №463/6848/24. ОСОБА_2 не долучено жодного доказу на підтвердження поважності причин неявки, в тому числі доказів про проживання за іншою адресою, тому немає підстав вважати, що неявка відповідача в судові засідання обумовлена об`єктивними поважними причинами. Натомість, заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 подано 02 лютого 2026 року, тобто через 10 місяців після закінчення строку на подання такої заяви. Зазначає, що Натомість, заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 подано 02 лютого 2026 року, тобто через 10 місяців після закінчення строку на подання такої заяви. що фіксується відповідними актами, які долучені третьою особою до матеріалів справи. 27.02.2024 р. Львівська обласна рада прийняла рішення № 548 щодо припинення комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителя» шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека». У приміщення комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотек» переїхав з своїм майном і бібліотекою комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителям. У комунального закладу певні проблеми з приміщеннями для повноцінного функціонуванням комунального закладу. Повернення і можливість розпорядження нежитловими приміщеннями загальною площею 45,5 кв. м, першого поверху, в будівлі комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково педагогічна бібліотека», на вул. Зелена, 24 у м. Львові значно покращить проблему приміщеннями для повноцінного функціонування комунального закладу. Таким чином, оскільки з 2022 року ОСОБА_7 не перебуває у вказаному приміщенні та не сплачує комунальні послуги.

Представником третьої особи Львівської обласної ради подано заперечення на заяву, яку мотивує наступним. Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків. Звертає увагу суду, що сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Зазначає, що з матеріалів справи встановлено, що 19.07.2024 Управління майном спільної власності Львівської обласної ради подало до суду позовну заяву до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Наведене підтверджується відміткою Личаківського районного суду м. Львова про отримання позовної заяви. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, та ухвалено копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслати учасникам справи. В силу вимог ст. 128 ЦПК України судом скеровано судову повістку про виклик до суду та копію ухвали відповідачу на адресу 79005, м. Львів, вул. Зелена, 24. Враховуючи те, що відповідачем не долучено жодного доказу на підтвердження поважності причин неявки, в тому числі доказів про проживання за ще якоюсь іншою адресою, немає підстав вважати, що неявка відповідача в судові засідання обумовлена об`єктивними поважними причинами, вищенаведеним підтверджується тальки небажання отримувати відповідачем судові повістки. Рішення рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2025 в справі №463/6848/24 було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.04.2025 та забезпечено надання загального доступу 02.04.2025. Обговорюючи посилання заявника на те, що останній виїхав на тимчасове проживання до Республіка Польща та з 28.05.2021 перебуває на тимчасовому консульському обліку в Генеральному консульстві України у Кракові, слід звернути увагу на наступне. Як вбачається із закордонного паспорту ОСОБА_2 , останній був взятий на тимчасовий облік в Генеральному консульстві України у Кракові з 28.05.2021 по 02.03.2023. Доказів про продовження перебування заявника на тимчасовому обліку не подано. Разом з тим, доказів про те, що ОСОБА_2 у 2024-2025 роках не відвідував Україну, заявником не подано, як і не подано доказів про відсутність у заявника можливості ознайомитися з судовим рішенням у справі № 463/6848/24. Зазначає, що Тривалий час сім`я Багацьких проживала в м. Одеса і тільки зрідка хтось з`являвся у м. Львів для того, щоб здійснити платежі за нараховані комунальні послуги Комунальним закладом. В останні роки тільки ОСОБА_2 інколи перебував у займаних приміщеннях. Однак, з початком війни з 2022 р. у займаних приміщеннях ніхто не перебуває, що підтверджується відповідними актами, які долучені третьою особою до матеріалів справи. Крім цього, з метою задоволення освітньо-культурних потреб педагогічних працівників Львівщини та створення належних умов для освітньо-наукової діяльності КЗ ЛОР «Львівська обласна мала академія наук учнівської молоді», враховуючи висновки постійних комісій з питань освіти, науки та інновацій і з питань комунального майна, 27.02.2024 Львівська обласна рада прийняла рішення № 548 щодо припинення комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителя» шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека». Таким чином, повернення і можливість розпорядження нежитловими приміщеннями загальною площею 45,5 кв. м, першого поверху, в будівлі комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково педагогічна бібліотека», на вул. Зелена, 24 у м. Львові значно покращить проблему приміщеннями для повноцінного функціонування комунального закладу. Оцінюючи посилання заявника про те, що ОСОБА_2 сплачує комунальні платежі, звертаємо увагу, що такі посилання не підтверджено жодними доказами. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 сплачує за комунальні послуги щодо спірного приміщення. До заяви про перегляд заочного рішення суду таких не долучено.

У судове засідання з`явились представник заявника ОСОБА_8 , представник третьої особи Юрчук О.В. представник позивача Кузьма Д.М. та надали пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах по суті.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.41)»;

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення від 29.10.2015 у справі «Ustimeтko v. Ukraine», п.46)».

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача. Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) , що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення ухвалено судом 19.03.2025 року. Судом неодноразово направлялися на адресу відповідача м. Львів, вул. Зелена, 24 судові виклики та повідомлення, копії позовної заяви та ухвал суду, які поверталися з відміткою пошти про невручення.

З 28.05.2021 р. по 02.03.2023 року ОСОБА_2 перебував на тимчасовому консульському обліку в Генеральному консульстві України у Кракові, зазначене підтверджується доданими до заяви доказами.

Окрім цього в запереченнях позивачів та третіх осіб стверджується, що з початком війни з 2022 р. у займаних приміщеннях ніхто не перебуває, що підтверджується відповідними актами, які долучені третьою особою до матеріалів справи. Також 27.02.2024 р. Львівська обласна рада прийняла рішення № 548 щодо припинення комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителя» шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека». У приміщення комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотек» переїхав з своїм майном і бібліотекою комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний будинок вчителям. У комунального закладу певні проблеми з приміщеннями для повноцінного функціонуванням комунального закладу. Повернення і можливість розпорядження нежитловими приміщеннями загальною площею 45,5 кв. м, першого поверху, в будівлі комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково педагогічна бібліотека», на вул. Зелена, 24 у м. Львові значно покращить проблему приміщеннями для повноцінного функціонування комунального закладу.

Оскільки, заявник не володів інформацією щодо предявленого позову проти нього, повістки про виклик відповідача адресувались за адресою АДРЕСА_4 , останній пропустив строк подання заяви з поважних причин.

Враховуючи наведене, матеріалах заяви наявні докази відсутності відповідача за місцем реєстрації на момент розгляду справи про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном строк подання заяви про перегляд заочного рішення необхідно поновити.

У своїй заяві представник заявника посилається на те, що за час проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 намагалися приватизувати спірну квартиру. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.11.2007 р. по справі № 2-1357/2007 у задоволенні їхнього позову про визнання права на приватизацію відмовлено. Рішення мотивоване тим, що відсутній ордер або розпорядження на вселення. Ураховуючи відмову від приватизації, позивач вже звертався до суду з позовом про виселення. Так Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2013 р. у цивільній справі (провадження 2/463/172/13) за позовом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третьої особи комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека» про витребування майна у задоволенні позову відмовлено. Це Рішення має преюдиціальне значення у справі 463/6848/24. Фактично Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2013 р. вже вирішені позовні вимоги позивача у справі 463/6848/24.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлених у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є «житлом» місце конкретного проживання, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч. 2 ст. 109 ЖК України).

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 442/4711/16-ц зазначено, що частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Рішенням від 12 вересня 2024 року у справі «Мороз проти України» (Case of Moroz v. Ukraine) ЄСПЛ встановив порушення статті 8 Конвенції. Це рішення набуло статусу остаточного 12 вересня 2024 року. ЄСПЛ дійшов висновку, що апеляційний суд зобов`язав заявниць виселитися зі спірних приміщень лише на тій підставі, що ці приміщення були зареєстровані як «нежитлові», без аналізу конкретної ситуації заявниць. Також, зазначив, що у своєму обґрунтуванні апеляційний суд не розглянув аргументів заявниць, що спірні приміщення надані їхній сім`ї радою за більш ніж шістдесят років до розгляду питання про надання права власності, для проживання і заявниці офіційно облаштували та зареєстрували в них своє житло, відремонтували за власний кошт і сплачували різні платежі як de facto наймачі протягом усього періоду свого проживання. Його обґрунтування також жодним чином не вказувало на те, що суд намагався оцінити бажання позивача органу державної влади звільнити спірні приміщення попри твердження заявниць, що збереження цього житла, в якому вони до розгляду справи офіційно проживали приблизно сорок і двадцять три роки відповідно, було життєво важливим питанням для них. ЄСПЛ не може визнати, що апеляційний суд навів достатні підстави, аби довести існування нагальної суспільної потреби у спірному рішенні про виселення або обґрунтованість пропорційності такого виселення для цілей статті 8 Конвенції. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, до якого заявниці подали касаційну скаргу, відхилив її, не розглянувши ці питання.

Таким чином суд вважає, що в заяві є посилання на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, відтак, заочне рішення слід скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 287-288 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

поновити відповідчу, ОСОБА_1 , строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідача, адвоката Іванова О.О., про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.03.2025 року у справі за позовом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до відповідача ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Львівська обласна рада, Комунальний заклад Львівської обласної ради Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - задоволити.

Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Призначити підготовче судове засідання у приміщенні Личаківського районного суду м. Льова на 12 год. 00 хв. 08.04.2026 року.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Визначити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснити відповідачу право протягом зазначеного строку надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням відзиву до суду копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач вправі пред`явити зустрічний позов у строк визначений для подання відзиву.

Визначити третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання пояснення на позовну заяву.

Визначити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня його отримання для подання заперечення, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Нор