справа № 156/100/26
Провадження № 2/156/214/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
25 лютого 2026 року сел.Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Федечко М.О.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/100/26 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Білецька Інна Миколаївна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
учасники справи не з`явилися,
Позивач ОСОБА_1 звернувся через свого представника ОСОБА_3 в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог ствердив, що 14.11.1993 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Переславичівською сільською радою народних депутатів Іваничівського району Волинської області, про що складено відповідний актовий запис № 9.
У період шлюбних стосунків у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як зазначає позивач спільне життя у сторін не склалося, у них різні погляди на сімейні цінності. На даний час між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного, спільного господарства не ведуть, їх шлюб носить формальний характер.
Причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та щодо поділу спільного майна, відсутній.
У зв`язку з наведеним позивач просить суд розірвати шлюб, який зареєстрований Переславичівською сільською радою народних депутатів Іваничівського району Волинської області, про що складено відповідний актовий запис № 9.
Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.
Позиція учасників справи
В судове засідання сторона позивача не з`явилася, однак 25.02.2026 року представник позивача подала заяву про розгляд цієї цивільної справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Про розгляд цивільної справи без участі позивача також зазначив у своїй заяві ОСОБА_1 .
Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак 09.02.2026 року подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 04.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження.
25.02.2026 року для участі в судовому засіданні сторони не прибули.
Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони по справі скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про визнання позову і таке визнання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб судом встановлено наступне.
Обставини справи, встановлені судом
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який 14.11.1993 року зареєстрований Переславичівською сільською радою народних депутатів Іваничівського району Волинської області за актовим записом № 9, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 видане 14.11.1993 року (а.с. 11).
Сторони по справі є батьками дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.12.1996 року) та неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09.09.2013 року).
Застосоване судом законодавство
Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України").
Висновки суду
Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави стверджувати про наявність стійкого розладу подружніх стосунків.
Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки відповідач ОСОБА_2 позов визнала, шлюб між сторонами існує формально, то згідно із ст. 112 СК України наявні всі підстави для розірвання такого.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.
Судові витрати
Позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору.
Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.
При цьому, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то з неї слід стягнути судовий збір у дохід держави в розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав б стягненню у випадку невизнання нею позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої відповідно до Закону України «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір», суд
Позов ОСОБА_1 , представник позивача Білецька Інна Миколаївна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14.11.1993 Переславичівською сільською радою народних депутатів Іваничівського району Волинської області за актовим записом № 9.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до органу ДРАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості про сторони та учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 лютого 2026 року.

Суддя М. О. Федечко