КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 358/509/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4301/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Романенко К.С., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Богуславська міська рада Київської області та Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою, на обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.01.2023 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя.

У зв`язку з військовою агресією проти України ОСОБА_2 був мобілізований і при виконанні військового обов`язку в бою за Україну загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н.п. Кругленьке Суджанського району Курської області РФ, що підтверджується надісланим начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 сповіщенням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 02.01.2025 року за №4/8 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 . Серія НОМЕР_1 .

Як член сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 . ОСОБА_1 має право на отримання соціальної допомоги, яка передбачена, зокрема, законами України «Про державну соціальну допомогу сім`ям військовослужбовців, які загинули (померли) у зв`язку з виконанням службових обов`язків», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року.

Однак, відповідно до п.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сім'ї загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Тобто, для отримання ОСОБА_1 передбачених законодавством пільг та компенсацій для членів сім`ї загиблих осіб їй необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу.

Враховуючи викладене, просила: встановити факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01січня 2003 по 18.12.2024 року (а.с. 1-4).

30 квітня 2025 року представник Міністерства оборони України - Овод А.П. подав письмові пояснення в яких заперечував проти задоволення заяви (а.с. 27-30).

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Богуславська міська рада Київської області та Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу - задоволено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з січня 2003 по 18 грудня 2024 року (а.с. 124-126).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 листопада 2025 року представник Міністерства оборони України подав - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви (а.с. 134-136).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням і за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вважав, що факт спільного проживання однією сім`єю не підтверджується належними та достатніми доказами у справі.

Апелянт критично ставиться до акту і довідки, що видані за участі посадових осіб органів місцевого самоврядування, адже жодним нормативно-правовим актом не передбачено повноважень на встановлення подібних обставин, тим паче після загибелі особи.

Просив врахувати, що згідно ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до членів сімей загиблих (померлих ветеранів війти, зазначених у цій статті належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні (прим, згідно з ч. 2 ст. 21 СК України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя); діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія (а.с. 134-136).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Ящук Л.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Так, апелянт Міністерство оборони України та його представник- ОСОБА_10 про розгляд справи апеляційним судом 26 лютого 2026 року були сповіщені 16 грудня 2025 року повідомленнями кожного окремо до Електронних кабінетів в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Богуславська міська рада Київської області про розгляд справи апеляційним судом 26 лютого 2026 року була сповіщена 16 грудня 2025 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого. Заявник ОСОБА_1 була сповіщена 08 січня 2026 року врученням потового повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти (трекінг-код) про вручення адресату поштового відправлення суду. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 підтвердив в суді її представник - адвокат Ящук Л.А. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 169-173, 183-184)

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вказана норма кореспондує положенням ст. 371 ЦПК України, якою передбачені строки розгляду справи апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоза наступних підстав.

Так, у справі, що переглядається, заявниця ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 з метою отримання коштів, передбачених за загиблого військовослужбовця для членів його сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5).

Згідно із частинами 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Згідно із частиною 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.

При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини підтверджується актом, складеним і виданим комісією в складі депутата Богуславської міської ради Київської області Куценка М.В., старости села Хохітва Харченко В.П., сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 б/н від 26.03.2025, про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала з ОСОБА_2 з 2003 року, за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Проживали разом та вели спільне господарство як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. (а.с. 9)

Згідно довідки виданою 26.03.2025 за № 26/11-14 Хохітвянським старостинським округом виконавчого комітету Богуславської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно проживала разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та вели спільне господарство з 2003 року (загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 ), свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , видане 09.01.2025 року за адресою АДРЕСА_1 , згідно запису погосподарської книги Хохітвянської сільської ради ТОМ № 4 с. Хохітва (2021-2025р.р.) особовий рахунок № НОМЕР_3 , ст.381-383(а.с. 10)

На підтвердження ведення спільного господарства заявник надала копію спільної фотографії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копію облікової картки погосподарського обліку на 2021-2025 роки, (а.с. 74-95).

Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання складеного 24.06.2025 року комісією в складі діловода виконавчого комітету Богуславської міської ради в споруді по АДРЕСА_2 ніхто не проживає, будинок, який знаходися за адресою АДРЕСА_2 , що належав покійному ОСОБА_6 розвалений ще з 2003 року. На участку залишилось господарська споруда, що не придатна до проживання. (а.с.101).

Як вбачається із сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого), якій направлений начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 02.01.2025 за № 4/8 на ім`я ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 «сповіщаю Вас зі скорботою про те, що Ваш цивільний чоловік солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 навідник 3 ДШВ 2 ДШВ 6 ДШР 2 ДШБ ВЧ НОМЕР_4 вірний військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н.п. Кругленьке Суджанського району Курської області. Це сповіщення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, установлених законодавством України» (а.с. 7)

Згідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 видане Богуславським ВДРАЦС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 про що 09.01.2025 складено актовий запис № 9, місце смерті РФ Курська область, Суджанський район, село Кругленьке (а.с. 8)

Як вбачається із відповіді Богуславського ВДРАЦС в Обухівському районі Київської області від 27.05.2025 № 543/30.18-27а актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, народження та усиновлення дітей відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в архіві відділу та в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні (а.с. 59-61)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що проживає у АДРЕСА_3 . Заявницю ОСОБА_1 знає дуже давно, з 2003 року вони сусіди, крім цього син заявниці навчався разом із її братом. Знає, що з 2003 року заявниця проживала з ОСОБА_2 , його хата завалилася та він перейшов до ОСОБА_8 , проживали вони як чоловік та дружина, разом працювали на городі, разом ходили по гриби, бачила як вони разом час від часу купували продукти харчування. Після мобілізації та загибелі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 залишилася одна.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона з 1970 року проживає в будинку АДРЕСА_4 поруч з заявницею, вони сусіди, проживав разом із ОСОБА_1 . ОСОБА_2 десь з 2003 року, після того як померла його мати та в нього розвалилася хата.

Дані свідки пояснили суду, що їм достеменно відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з початку січня 2003 до його загибелі проживали разом як дружина та чоловік. Між ними були добрі сімейні стосунки, взаєморозуміння та взаємоповага, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного як дружина та чоловік, займалися благоустроєм, купували ліки, їжу, інші предмети домашнього побуту.

Наявні в матеріалах справи докази в сукупності вказують на те, що між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували сталі відносини, притаманні саме подружжю, а саме щодо спільного їх проживання, ведення спільного господарства, придбання майна для спільного користування, фактом наявності саме у заявниці особистих документів ОСОБА_2 . Разом з тим, саме ОСОБА_1 як члену сім`ї (цивільній дружині) було адресоване сповіщення про смерть ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт спільного проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства, несення спільних витрат, які вказують на існування фактичних сімейних відносин, повністю підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а також показаннями свідків, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Посилання Міністерства оборони України про неналежність такого доказу як акт депутата міської ради, є безпідставним. Вказаний акт не суперечить визначеним законом повноваженням депутата органу місцевого самоврядування, складений на підставі показань свідків - сусідів, в тому числі свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили у суді викладені в акті обставини щодо спільного проживання заявника з ОСОБА_2 .

Факт складання такого акта після смерті військовослужбовця не нівелює його доказового значення, оскільки він фіксує обставини, що мали місце до загибелі ОСОБА_2 та підтверджені іншими доказами у справі.

Крім цього, зазначений акт не є єдиним доказом у справі, а досліджений судом у сукупності з іншими доказами.

З таких же підстав суд відхиляє і доводи апелянта щодо довідки, виданої Виконавчим комітетом Богуславської міської ради Обухівського району Київської області від 26 березня 2025 року № 26/11-14.

Такий висновок суду при вирішенні заяви узгоджується з правовою позицією Верховного Суду яка викладена у постанові від 27 серпня 2025 року у справі № 595/1514/24 (провадження № 61-6920св25).

Поряд з цим, визначивши спільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з січня 2003 року, суд першої інстанції не звернув уваги, що визнання факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу визначено за нормами ЦК України, який набрав законної сили з 01 січня 2004 року. Отже з цих підстав рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати спільного проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_9 замість січня 2003 року слід визначити з 01 січня 2004 року.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та відхиляються судом як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України -задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року - змінити в частині абзацу другого його резолютивної частини, визначивши, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В іншій частині рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 02 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов