Дата документу 04.03.2026
Справа № 334/4378/25
Провадження № 2/334/182/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кадуліної І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеокоференції, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №3.

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн., що підтверджується актом про видачу грошових коштів.

Згідно з умовами договору відповідач зобов`язалась повернути суму кредиту у встановлений строк та сплатити проценти за користування кредитом.

Строк повернення позики був визначений договором до 20.03.2021 року. Базова процентна ставка за користування кредитом становила 2,00 % на день, а у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50 % на день.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, кредитні кошти у встановлений строк не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Станом на день звернення до суду заборгованість за договором становить 21 964,41 грн, з яких: 4 000,00 грн. тіло кредиту; 564,41 грн. інфляційне збільшення; 2 400,00 грн. проценти; 15 000,00 грн. проценти за користування кредитом поза межами строку дії договору.

З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму боргу за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №3 від 19.02.2021 року у розмірі 21964,41 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Ухвалою судді від 06.06.2025 року, провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву, відповідно до ст. 178 ЦПК України.

07.10.2025 року, через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кадуліна І.С. подала відзив на позовну заяву в якому просила задовольнити позовні вимоги частково у сумі 4564, 41 грн. (4000,00 грн. тіло кредиту, 564,41 грн. інфляційні нарахування), у задоволенні інших позовних вимог відмовити. Відзив обґрунтований тим, що відповідач дійсно отримала позику у сумі 4000,00 грн., проте не вчиняла дій, спрямованих на встановлення цивільних обов`язків по сплаті будь-яких процентів. Під час отримання позики не мала можливості ознайомитись с будь-якими документами, зокрема договором №8, на який посилається позивач. Ознайомлення було неможливим через дуже малий шрифт в договорі, особисті обставини необхідність швидко придбати ліки на позичені гроші для хворої матері, яка перебуває до теперішнього часу на утриманні відповідачки і потребує стороннього догляду, та впевненість у тому, що вона (відповідач) ставить свій підпис на папері за отримання грошей. Крім того, відповідач, яка отримала інформацію з загальновідомих джерел про зміну фактичної адреси позивача, кілька разів телефонувала позивачу с метою з`ясувати точні (нові) реквізити, на які вона бажала повернути борг у сумі 4000,00 грн, проте, представник позивача повідомляв, що їй передзвонять з цього питання, проте ніхто не передзвонював. Тому, позивач сам вчиняв дії, які заважали виконанню обов`язків відповідачкою. У договорі зазначений розмір процентів поза межами строку кредитування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 2,50 % вдень. З 21.03.2021 року позивач почав нарахування відсотків за ставкою 2,50 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування, як міру відповідальності за невчасне виконання своїх зобов`язань. Розмір кредиту складає 4000.00 грн. Вказані кошти мали були повернуті через 30 днів. Після закінчення дії договору, кредитодавець почав нарахування боржнику відсотків за процентною ставкою 2,5% в день, яка за умовами договору визначена саме як міра відповідальності по ст. 625 ЦК України. Розмір нарахованих позивачем відсотків, які позивач нарахував після 30 днів користування кредитом, склав 15 000 грн., що майже в чотири рази перевищило розмір кредиту. Такий випадок - стягнення заявленої суми процентів після закінчення дії договору, з огляду на непропорційність з розміром кредиту, матиме наслідком не компенсацію майнових втрат кредитодавця, а його певне збагачення за рахунок позичальника, що несправедливо відносно боржника. Виходячи з викладеного та неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів, відповідач вважає необґрунтованим їх стягнення.

08.10.2025 року, ОСОБА_1 надала заяву в якій вказала, що позивачем в позовній заяві зазначено невірний номер кредитного договору та її дату народження. Також вказала, що нею був сплачений борг за тілом позики у розмірі 4000 грн., просила розглянути справу з врахуванням вказаного факту та з урахуванням причини заборгованості, а саме догляд відповідачем ОСОБА_1 за хворою матір`ю.

17.11.2025 року, ОСОБА_1 надала заяву в якій просила долучити до матеріалів справи квитанцію, яка підтверджує сплату нею 4000 грн. боргу за тілом позики та докази, які підтверджують хворобу її матері.

20.10.2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача ТОВ «КФ.ЮА» подав відповідь на відзив, в якому просив відмовити у зменшенні суми відповідальності, нарахованої за ст. 625 ЦК через відсутність підстав, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що 19.02.2021 року між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №8, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти. Факт отримання коштів відповідач не заперечує, а отже з моменту їх отримання у неї виник обов`язок щодо належного та своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Позивач вказує, що відповідач протягом тривалого часу не виконувала свої зобов`язання, не здійснювала платежів, не зверталася із заявами про реструктуризацію, списання боргу чи визнання договору недійсним, що, на думку позивача, свідчить про свідоме ухилення від виконання зобов`язань. Доводи відповідача щодо неналежного ознайомлення з умовами договору, зокрема через «малий шрифт» або складні особисті обставини, позивач вважає безпідставними. Зазначає, що підписання договору свідчить про досягнення згоди сторін з усіх істотних умов, відповідно до ст. 638 ЦК України, а тому твердження про відсутність волевиявлення на сплату процентів суперечить змісту укладеного договору. Позивач також наголошує, що цивільно-правові зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до ст. 526, 527 ЦК України, а відповідач не надала належних доказів на підтвердження обставин, які б звільняли її від відповідальності або давали підстави для зменшення розміру нарахованих сум. Щодо доводів відповідача про спроби зв`язатися з позивачем для врегулювання питання повернення боргу, представник позивача зазначає, що такі твердження не підтверджені жодними доказами. Окремо у відповіді на відзив позивач висловлює позицію щодо застосування ст. 625 ЦК України. Представник позивача зазначає, що нарахування процентів за прострочення є правомірним, оскільки відповідач тривалий час не виконувала грошове зобов`язання. При цьому позивач звертає увагу, що проценти були нараховані не за весь період прострочення, а лише за його частину, що, на його думку, свідчить про розумність і помірність заявлених вимог. Посилання відповідача на практику Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру процентів позивач вважає необґрунтованими, оскільки, на його думку, такі висновки не покладають на суд обов`язку автоматично зменшувати розмір відповідальності, а застосовуються з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

12.02.2026 року, відповідачка ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала у матеріалах позивача продовжує зазначатися загальна сума боргу 15 000 грн, при цьому, на її думку, позивач не повідомив суд про здійснену оплату 4000 грн основної суми. Також зазначає, що її мати з 12.02.2021 року тяжко хворіє, має серцеве захворювання, їй 83 роки, та потребує постійного догляду. Відповідач стверджує, що саме складні сімейні обставини та необхідність лікування матері призвели до неможливості своєчасного виконання кредитних зобов`язань. У своїх запереченнях відповідач просить суд врахувати сімейні обставини та зменшити суму стягнення з огляду на тяжкий стан здоров`я матері та необхідність здійснення витрат на її лікування.

07.10.2025 року, через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кадуліна І.С. подала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи документи, які підтверджують стан здоров`я матері відповідачки.

В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати за відсутності представника позивача. У відповіді на відзив просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник Кадуліна І.С. в судовому засіданні підтримали свою позицію, яка подана в відзиві на позовну заяву та в запереченнях на відповідь на відзив. Просила врахувати що відповідачкою було сплачено 4000 грн. тіла позики, задовольнити позовну заяву частково, стягнути з відповідача лише інфляційні витрати у розмірі 564, 41 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 19.02.2021 року між ТОВ «КФ.ЮА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №8 у розмірі 4 100, 00 грн.

Відповідно до положень п. 3.1 Договору, товариство надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п.5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором термін та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5 Договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі.

Згідно з п. 4.1 Договору, договір, зміни до нього та інші документи можуть укладатися у письмовій формі (на паперовому носії) або в електронному вигляді шляхом накладення електронних підписів одноразовим ідентифікатором. У випадку оформлення договору із здійсненням інших дій, пов`язаних з його виконанням, в онлайн-режимі на офіційному сайті Товариства, оформлення і підписання здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при цьому електронні документи мають таку ж юридичну силу, як і документи, складені на паперовому носії та підписані власноручним підписом.

Згідно із п.4.4 Договору, клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у п.п. 5 пункту 5 цього Договору.

Умови надання позики на умовах фінансового кредиту в пункті 5 цього Договору.

Згідно з п. 5.1 Договору, загальний розмір кредиту становить 4100,00 грн (чотири тисячі сто гривень нуль копійок), який надається клієнту безготівковим шляхом.

Відповідно до п. 5.2 Договору, схема кредитування визначена як грейс 5 днів.

Згідно з п. 5.3 Договору, дата надання кредиту 19.02.2021 року.

Відповідно до п. 5.4 Договору, дата погашення заборгованості 20.03.2021 року.

Згідно з п. 5.5 Договору, пільговий період становить 5 календарних днів.

Відповідно до п. 5.6 Договору, ставка пільгового періоду становить 0,00 % у день.

Згідно з п. 5.7 Договору, строк дії договору становить 30 днів.

Відповідно до п. 5.8 Договору, можливість пролонгації кредиту дозволена до 1,85 % у день.

Згідно з п. 5.9 Договору, кредит надається для споживчих цілей.

Відповідно до п. 5.10 Договору, базова процентна ставка становить 2,00 % на день.

Згідно з п. 5.11 Договору, процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2,50 % на день.

Відповідно до п. 5.3 Договору, базова процентна ставка в день 2,00%, загальна (орієнтовна) вартість кредиту 6150 грн.

Згідно пункту 8.1-8.2 Договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов Договору згідно чинного законодавства України. Виконання зобо`язань Клієнта перед товариством забезпечується неустойкою (пеня та штраф). У випадку порушення Клієнтом умов цього Договору, Товариство нараховує такі види зобов`язань: пеня у розмірі 2,5 % від простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, з 41 календарного дня прострочення кредиту.

Пунктом 9 Договору, затверджений графік платежів,в якому вказано, що дата планового платежу є 20.03.2021 року, сума планового платежу 6150 грн., з яких сума основного боргу 4100 грн., сума процентів 2050 грн.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Зазначений Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №8 від 19.09.2021 року підписаний особисто ОСОБА_1 .

Також відповідачка підписала цифровим підписом Паспорт споживчого кредиту Грейс 5 днів, яка містить інформацію щодо загальної вартості позики, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій.

Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з Акту про видачу грошових коштів від 19 лютого 2021 року, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «КФ.ЮА» 4100 грн. на підставі Договору №8 від 19 лютого 2021 року.

Суд звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_1 також не заперечує факт укладання договору та отримання позики у вказаній сумі.

Як вбачається з картки обліку виконання договору №8 від 19.02.2021 року станом на 23.01.2025 року, заборгованість відповідача становить 21954,41 грн., з яких: тіло кредиту становить 4 000, 00 грн.; інфляційне збільшення 564,41 грн. (за період 21.03.2021 - 23.02.2022 р.); проценти 2400 грн., проценти поза межами строку дії договору 15 000 грн. (за період 21.03.2021 - 17.08.2021 р.).

При цьому суд звертає увагу, що 07.10.2025 року, тобто після відкриття провадження у справі відповідачка ОСОБА_1 здійснила сплату заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №1-245К від 07.10.2025 року.

Отже, зобов`язання по сплаті тіла кредиту фактично виконане.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо стягнення заборгованості за процентами, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 629ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.

На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як зазначено вище пунктом п. 5 Договору було зазначено строк кредитування, остання дата погашення заборгованості 20.03.2021 року.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 у вказаний термін заборгованість не сплатила, тому з неї підлягають стягненню проценти у розмірі 2400 грн., які нараховані в період строку дії договору.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачка не зверталась до позивача з будь-якими заявами про тимчасову неможливість сплати боргу у зв`язку з тяжкими сімейними обставинами, сума процентів, яка нарахована в межах строку дії договору не є надмірною, тому факт хвороби матері відповідачки не є підставою для зменшення вказаних відсотків.

Крім того, суд критично оцінює твердження відповідачки про те, що вона не мала можливості ознайомитись з договором, оскільки ОСОБА_1 підписанням договору підтвердила, що перед укладенням договору йому було надано проект договору про надання фінансової послуги (договору про надання позики), а також надано доступ до Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному веб-сайті товариства. Позичальник також підтвердила, що ознайомилась з інформацією, передбаченою статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», та отримав необхідну інформацію щодо умов кредитування. Крім того, клієнт підтвердила, що повністю розуміє умови договору, правила та наслідки укладення договору, а також погоджується з умовами надання кредиту, їй зрозумілі положення Правил та договору, він з ними ознайомлений та погоджується, а також не заперечує проти перевірки Товариством наданих ним даних, у тому числі шляхом звернення до третіх осіб.

Водночас, вирішуючи щодо стягнення процентів за межами строку кредитування, суд звертає увагу, що строк дії Договору, вказаний у п.п. 9) п. 5 Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати видачі Кредиту ( п.п. 4) п. 5 Договору) до фактичної дати повернення Кредиту, процентів за ставками визначеними у п.п. 8) та п.п. 12-13) п. 5 Договору та інших нарахувань визначених Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.3. Договору загальна (орієнтована) вартість кредиту становить 6150 грн.

Як вбачається з доданих стороною позивача до матеріалів справи розрахунків заборгованості з моменту закінчення строку надання кредитних коштів, а саме з 21.03.2021 року ТОВ «КФ.ЮА» всупереч умов Договору відповідачу нараховували проценти поза межами строку дії договору.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача процентів поза межами строку дії договору 15 000 грн. (за період з 21.03.2021 - 17.08.2021 р.) є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року в цивільній справі № 444/9510/12.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та інфляційне збільшення.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд приймає до уваги, що відповідачами було погашено заборгованість за тілом кредиту тільки 07.10.2025 року, вже після відкриття провадження у справі, а отже мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 6-352цс16, від 22.03.2017 року у справі № 6-2311цс16, від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленого в позовній заяві розміру інфляційних втрат з 21.03.2021 року по 23.02.2022 року, що становить 564,41 грн.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід задовольнити частково. На підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 за за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №8 у розмірі 2964,41 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні 41 коп.), що складається з суми процентів нарахованих в межах строку дії в розмірі 2400 грн. та інфляційних витрат в розмірі 564,41 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як встановлено рішенням, часткове задоволення відповідачем позовних вимог, а саме сплата основного боргу у розмірі 4000 грн., відбулось після пред`явлення позову.

Враховуючи викладене вище, а також те, що, судом позов задоволено частково, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 960,18 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 18 коп.). пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.2,4,12,13,15,76-78,81,141,258,259,264,265,273,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №8 у розмірі 2964,41 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні 41 коп.), що складається з суми процентів нарахованих в межах строку дії в розмірі 2400 грн. та інфляційних витрат в розмірі 564,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 960,18 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 18 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», адреса: 02094, місто Київ, вул. Сергієнка Івана, буд. 18, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Суддя: Баруліна Т. Є.