Справа № 487/1075/23
Провадження № 4-с/487/5/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., при секретарі Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , через свою представницю адвоката Царик Р.М., звернулася до суду зі скаргою, якою просила визнати дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Железняк Н.О. щодо повернення виконавчого документа, а саме судового наказу виданого у справі № 487/1075/23 неправомірними; зобов`язати старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити порушене право на виконання рішення суду у справі № 487/1075/23 ОСОБА_1 шляхом відкриття виконавчого провадження за заявою про примусове виконання судового наказу виданого 20.03.2023 року від 05.11.2025 року.

В обґрунтування скарги зазначила, що судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2023 у справі № 487/1075/23 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі половини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Проте з початком повномасштабного вторгнення рф на території. України та у зв`язку з активними бойовими діями у м. Миколаєві, заявник змушена була вивезти дітей у безпечне місце і тому виїхала з дітьми за кордон і до листопада 2025 року до України не поверталась. Після повернення до України 05.11.2025 заявник звернулась до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою щодо примусового виконання судового наказу. Однак старшим державним виконавцем за результатами розгляду заяви прийнято рішення про повернення судового наказу без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що порушено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу без виконання, згідно п. 2 с.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вважають, що оскаржувані дії старшого державного виконавця щодо прийняття зазначеного рішення є неправомірними та підлягають усуненню шляхом зобов`язання відкрити виконавче провадження за судовим наказом.

Адвокат Царик Р.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, у які просила розглядати справу без участі скаржника та його представника у порядку письмового провадження, вимоги скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Железняк Н.О. до судового засідання не з`явилася, надала до суду відзив на скаргу, у якому просила у задоволенні скарги відмовити, розгляд справи провести без участі представника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за наявними в справі матеріалами. Не погоджеючись із вимогами скарги у відзиві зазначила, що фактично аліменти присуджені з 27.02.2023 до 09.08.2023 оскільки 09.08.2023 року найстаршій дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося повноліття. Таким чином, судовий наказ № 487/1075/23 виданий 20.03.2023 починаючи з 09.08.2023 року не підлягає подальшому виконанню в частині стягнення аліментів на інших неповнолітніх дітей. Оскільки державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та й відповідності до вимог чинного законодавства то викладені доводи в скарзі щодо протиправності дій державного виконавця є хибними, безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Неявка стороні не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статті 442 ЦПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

06.03.2023 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі половини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вирішуючи скаргу, суд виходить з такого.

Згідно з вимогами ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 вказав на те, що у порядку судового контролю за виконанням судових рішень судовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника, тощо, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом, підлягає примусовому виконанню та може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджено аліменти.

Представник заявника зазначає, що в листопаді 2025 вона звернулася до державної виконавчої служби з заявою про відкриття провадження на підставі судового наказу від 06.03.2023 у справі № 487/1075/23. Однак, повідомленням головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) від 07.11.2025, виконавчий документ було повернуто без виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з повідомлення Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 07.11.2025 за вих. № 140383, ОСОБА_1 повернуто судовий наказ Заводського районного суду м.Миколаєва виданий 20.03.2023 у справі № 487/1075/25, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, а саме виконавчий документ мав бути поданий до досягнення старшою дитиною повноліття.

Так, приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в уст. 51 Конституції України, а також уст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу,ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Частинами 2, 3 статті 183 СК України, визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

З матеріалів наказного провадження вбачається, що судовим наказом стягнуто аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Строк пред`явлення судового наказу до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

09 серпня 2023 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

Станом на теперішній час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є неповнолітнім.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 19991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Старший державний виконавець Заводського ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Железняк Н.О., відмовляючи у прийняття судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2023 у справі № 487/1075/23 та відкриття провадження у справі, фактично порушує права ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки він не досяг повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Железняк Н.О. щодо повернення виконавчого документа, а саме судового наказу № 487/1075/23, виданого 06.03.2023 неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти до виконання судовий наказ Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2023 у справі № 487/1075/25 за заявою ОСОБА_1 , яким було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі половини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2026.

Суддя В.О. Гаврасієнко