ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2030/26 Справа № 190/1861/25 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Кудрявцева Ю.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №4323769 від 10.03.2021 року в сумі, яка складає 35 805 грн. 60 коп., сплачений судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 грн..

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором про споживчий кредит №4323769 від 10.03.2021 року у розмірі 35 805,60 грн., витрати по сплаті судового збору 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 4000,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач зазначала, що розглянувши справу без виклику, суд першої інстанції порушив принцип змагальності, оскільки вона не мала змогу надати свої пояснення у справі. Також вказує на пропуск строку повної давності, невідповідність розміру відсоткової ставки вимогам добросовісності та справедливості, не повідомлення її як боржника про відступлення права вимоги первісним кредитором.

Враховуючи наведене просила скасувати рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначали, що відповідач був належним чином та повідомлений про відкриття провадження у справі, оскільки має зареєстрований в ЄСІТС електронний кабінет. Також зазначав, що строк позовної давності не пропущено у зв`язку із введенням у країні воєнного стану, а нарахований розмір відсотків та комісій відповідає вимогам кредитного договору підписаного відповідачем та первісним кредитором. Крім того позивачем надано належні та допустимі докази переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.03.2021 року, а про перехід права вимоги відповідачу було надіслано повідомлення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 35 805,60 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 028х30 =90 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2021 року відповідачка ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті miloan.ua створив Особистий кабінет позичальника, подала Анкету-заявку на кредит №4323769, в якій вказала свої персональні дані, паспорт громадянки України, пройшла перевірку у системі BankIDНаціонального банку і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор J25764 уклала з ТОВ «Мілоан» електронний кредитний договір №4323769. Процес формування і погодження умов кредитування за заявкою ОСОБА_1 , відображений у витязі з Особистого кабінету.

За умовами п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

У договорі сторони погодили усі істотні умови кредитування : кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн (п.1.2), строком на 30 днів з 10.03.2021 до 09.04.2021 (п.1.3,1.4). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1). Позичальник зобов`язаний сплатити одноразову комісію в розмірі 19% від суми кредиту, тобто 1520 грн (п.1.5.1). За користування кредитом встановлена стандартна (базова) процентна ставка 5 % в день, пільгова 1,7 % в день ( п.1.5.2, п.1.6).

Згідно з п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена у п.1.6 договору і є незмінною протягом усього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного у п.1.3, є меншою за стандарту. Після завершення первісного строку кредитування та пролонгації проценти з дня продовження кредитування на стандартних умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою. Строк користування кредитом може бути продовжений на пільгових і на стандартних умовах.

Згідно з п.2.3.1.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування на пільгових умовах, виконавши визначені у розділі 6 Правил надання фінансових кредитів ( розмішені на сайті товариства і є невід`ємною частиною договору) дії, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості за наведеними у таблиці ставками: для продовження на 3 дні 3%, на 7 днів 5%, на 15 днів 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, то проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк нараховуються за ставкою, передбаченою в п.1.5.2 договору.

Пролонгація на стандартних умовах (п.2.3.1.2 договору) відбувається автоматично. Позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, з урахуванням усіх періодів пільгової пролонгації, але не більше ніж на 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних умовах, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою. У випадку, якщо позичальник в цей період вчинить дії для пролонгації договору на пільгових умовах, зупиняється строк пролонгації на стандартних умовах.

Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту.

ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за договором, 10.03.2021 перерахувало на відкриту на ім`я ОСОБА_1 , платіжну карту НОМЕР_1 кошти у розмірі 8000 грн, що підтверджено платіжним дорученням 41260783 від 10.03.2021р.

Як вбачається з відомості про щоденні нарахування ОСОБА_1 , отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернула, частково здійснила погашення заборгованості за кредитом, а саме: 08.04.2021 року сплатила проценти по кредиту в сумі 1092,00 грн., тіло кредиту 400 грн, сплата комісії за пролонгацію в сумі 400,00 грн., всього сплачено 1892 грн.. За період з 10.03.2021 до 08.04.2021 (в межах 30 днів первісного строку) та з 09.04.2021 до 16.04.2021 проценти нараховані за ставкою1,7 % в день (136 грн, та 129,20 грн,) в період з 09.04.2021 до 16.04.2021 , з 17.04.2021 по 15.06.2021 (60 днів автопролонгації) проценти нараховані за стандартною ставкою 5% в день (380 грн). Загальний розмір процентів складає 26685,60 грн., та комісія становить 1520 грн.

Згідно з випискою по особовому рахунку заборгованість ОСОБА_1 , за кредитним договором №4323769 від 10.03.2021 становить 35805,60 грн, з яких: 7600 грн., тіло кредиту, 1520 грн, комісія, 26685,60 грн, проценти.

02.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір про відступлення права вимоги №73-МЛ, відповідно до пункту 1.2 даного договору внаслідок передачі портфеля заборгованості новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що включені у Реєстр боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4323769 на загальну суму 35805,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.03.2021 року , за яким відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання в результаті чого утворилась заборгованість.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Міолан» кредитний договір №4323769 відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8 000 грн. строком на 30 днів.

При цьому кредитний договір №4323769 від 10.03.2021 року, який складається із декількох документів підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором J 25764, який було надіслано на номер відповідачки, який зазначений останньою у договорі разом із реєстраційним номером облікової картки платника податків, паспортними даними, місцем проживання та електронною адресою.

Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, після чого позикодавець надіслав за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону (міститься в реквізитах договору) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону №675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі ОСОБА_1 .

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведених у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23).

Матеріали справи містять відомості про перерахування кредитних коштів позичальнику та й сама ОСОБА_1 звертаючись із апеляційною скаргою не заперечує цього.

Однак, звертаючись з апеляційною скаргою відповідачка не погоджувалась із відсотками які ой нараховувались.

Згідно із наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором №4348342 ОСОБА_2 нараховувались відсотки за користування кредитом з 11.03.2021 року по 08.04.2021 року у розмірі 136 грн. у відповідності до п. 1.5.2 за ставкою 1,7%; з 09.04.2021 року по 16.04.2021 року у зв`язку із частковим погашенням кредиту та зменшенням розміру заборгованості за тілом до 7 600 грн. - у розмірі 129,20 грн. у відповідності до п. 1.5.2 за ставкою 1,7%; з з 17.04.2021 року по 15.06.2021 року у розмірі 380 грн. у відповідності до п.1.6 за ставкою 5%, отже у межах строку дії кредитного договору із урахуванням його пролонгації за п. 3.2.1.2. на 60 днів після спливу основного тридцяти денного строку кредитування.

Таким чином, нарахування відсотків відбувалось у відповідності до погоджених сторонами умов кредитування, які відповідач підписуючи договір вважав для себе прийнятними. Крім того з матеріалів справи вбачається часткове погашення позичальинком відсотків за кредитним договором.

З приводу переходу права вимоги за кредитним договором №4323769 до позивача слід зазначити наступне.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Як зазначалось вище та встановлено судом між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 02.07.2021 року було укладено Договір відступлення права вимоги №73-МЛ за умовами якого останній набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню ОСОБА_1 за кредитним договором №4323469 від 10.03.2021 року. Зазначене підтверджується копією договору відступлення прав вимог від 02.07.2021 року, витягом з реєстру боржників та актом приймання-передачі.

Таким чином позивачем доведено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4323469 від 10.03.2021 року.

З приводу доводів апеляційної скарги відповідачки щодо не повідомлення її про відступлення права вимоги, то зазначене спростовується матеріалами справи та відповідно до положень ЦК України не впливає на дійсність такого договору, тільки на порядок його виконання боржником (ст. 516 ЦК України).

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт набуття права вимоги до відповідачки за кредитним договором від 10.30.2021 року та порядок нарахування кредитної заборгованості відповідає вимогам закону й погодженим сторонами умовам.

З приводу доводів апеляційної скарги про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, то суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що такі підстави відсутні на підставі п. 12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими строки позовної давності продовжено на період дії карантину та воєнного стану.

Щодо доводів відповідачки про неповідомлення про розгляд справи, то слід звернути увагу що розгляд справи проходив в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у зв`язку із правомірним віднесенням спору до категорії малозначних, ухвала про відкриття провадження разом із копією позовної заяви отримана відповідачкою за місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому порушень норм процесуального законодавства, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду у розумінні ч.3 ст. 376 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не виявлено. Крім того слід звернути увагу, що відповідача зареєстрована в систему «Електронний суд», а отже мала доступ до матеріалів електронної справи, а також зверталась до суду першої інстанції із заявами зокрема і про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а тому не була обмежена у доступі до правосуддя.

Таким чином д оводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом, а також тлумаченням норм матеріального права на свій розсуд .

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 35 805,60 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В Агєєв

Т.В. Космачевська