Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
03.03.2026 2/394/56/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Краснопольської Л.П.

за участю секретаря судового засідання Довгої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в смт Новоархангельську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши в позові про те, що 27.11.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3296726. Прийняття (акцепт) пропозиції (оферту) щодо укладення договору, на умовах визначених офертою відбулося, шляхом введення ОСОБА_1 , направленого позивачем на мобільний номер телефону відповідача НОМЕР_1 одноразового ідентифікатора Н061 для підписання договору. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 18300,00 грн.; строк кредитування 360 днів; стандартна відсоткова ставка -1,99% на день, в окремих випадках застосовується знижена (акційна) процентна ставка 0,02% на день, орієнтовна загальна вартість кредиту 149401,20 грн. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Проте відповідач порушив умови договору та не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав інші грошові зобов`язання. Законодавчо передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок (відступлення права вимоги).

За договором факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року, ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за договором кредиту №3296726 від 27.11.2022 року, на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», а відповідно ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги, згідно з Додатком 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року, в тому числі до ОСОБА_1 .

Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року у ТОВ «Росвен Інвест Україна» виникло право вимоги щодо боржника ОСОБА_1 на загальну суму 29710,12 грн.

Станом на дату складання позовної заяви, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 29710,12 грн., з яких: 18300,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 11410,12 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

З урахуванням вищезазначеного, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, при цьому надав суду відзив, яким позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав зазначених в ньому та звільнити від сплати судового збору. Розгляд справи просив проводити за його відсутності, оскільки він проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, просив долучити до матеріалів справи копію довідки з військової частини та військового квитка, який підтверджує проходження ним військової служби.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Враховуючи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

У судовому засіданні встановлено, що 27.11.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3296726. Прийняття (акцепт) пропозиції (оферту) щодо укладення договору, на умовах визначених офертою відбулося, шляхом введення ОСОБА_1 , направленого позивачем на мобільний номер телефону відповідача НОМЕР_1 одноразового ідентифікатора Н061 для підписання договору. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 18300,00 грн.; строк кредитування 360 днів; стандартна відсоткова ставка -1,99% на день, в окремих випадках застосовується знижена (акційна) процентна ставка 0,02% на день, орієнтовна загальна вартість кредиту 149401,20 грн. (а.с. 9-17).

Паспорт споживчого кредиту (а.с. 18-19), Правила надання коштів у позику (а.с. 21-25) Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 26) є складовими частинами Кредитного договору.

Відповідно до довідки ТОВ «Пейтек Україна», який є банком партнером ТОВ «Лінеура Україна», згідно договору про організацію переказу грошових коштів №210222 від 21.02.2022 року, відповідачу 27.11.2022 року, на виконання кредитного договору №3296726, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було перераховано платіж за номером транзакції №69е4с425-555d-4b5b-8601-1f593531a288 на кредитну карту маска картки НОМЕР_2 в розмірі 18300,00 грн. (а.с. 28).

За договором факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року, ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за договором кредиту №3296726 від 27.11.2022 року, на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», а відповідно ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги, згідно згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року, в тому числі до ОСОБА_1 (а.с. 29-34).

Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року у ТОВ «Росвен Інвест Україна» Виникло право вимоги щодо боржника ОСОБА_1 на загальну суму 29710,12 грн. (а.с. 35, 38-40).

Відповідно до копії платіжної інструкції №9386 від 29.11.2023 року та ТОВ «Росвен Інвест Україна» здійснив транзакцію по переказу на користь ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів на суму 1444991,71 грн., призначення платежу «оплата за договором факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року, згідно з Реєстром права вимоги №1 до договору факторингу №01.02-77/23 від 28.11.2023 року» (а.с. 37).

Згідно копії рішення «Свеа Економі Кіпр Лімітед» №1 від 25.03.2024 року, змінено назву товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 41).

Згідно довідки №1136 від 10.02.2026 року, наданою військовою частиною НОМЕР_3 Збройних Сил України Міністерства оборони України, сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_3 (а.с. 67), що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 20.04.2023 року (а.с. 69) та посвідчення НОМЕР_5 (а.с. 68).

Відповідно до розрахунку розмір заборгованості за договором №3296726 від 27.11.2022 року станом на день відступлення права вимоги становить 29710,12 грн., з яких: 18300,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 11410,12 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 27).

Разом з тим, відповідач направив на адресу суду відзив, в якому з позовом не погодився, з огляду на те, що він на даний момент є військовослужбовцем Збройних Сил України та має статус учасника бойових дій. Вважає нараховані позивачем відсотки на суму 11410,12 грн., такими, що суперечать законодавству України. Наполягав, що на підставі ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до нього з початку і до закінчення Особливого періоду проценти за користування кредитом не нараховуються, а штрафні санкції та пеня не застосовуються (а.с. 64-69).

На підставі вищевикладеного, просив: - відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, пені і штрафів; - зменшити розмір стягнення до суми фактично отриманого тіла кредиту 18300,00 грн., - на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або за Законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. ст. 1, 10, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання банком клієнту кредиту. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем за вищевказаним договором суду не надано, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки зобов`язань за вказаним договором, у зв`язку з чим порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з його вини. В зв`язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

З наданої позивачем довідки-розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість за договором №3296726 від 27.11.2022 року станом на день відступлення права вимоги становить 29710,12 грн., з яких: 18300,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 11410,12 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

З військового квитка серії НОМЕР_4 слідує, що ОСОБА_1 проходить військову службу в в/ч НОМЕР_6 , згідно наказу командира в/ч про прийняття на військову службу за контрактом від 16.07.2021 року.

Згідно з п. 19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 №1357-IX, який набрав чинності 23.04.2021 пункт 15статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, пункт 15статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля», а також доповнено словами "а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави". Відповідно до абз. 5ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі №813/402/17 дійшла висновку, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період.Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02.09.2014 №18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

З огляду на те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині в/ч НОМЕР_6 з 16.07.2021 року по теперішній час, суд вважає, що він має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

При цьому п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21.

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Таким чином, згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 станом на час розгляду справи має статус військовослужбовця, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

Разом з тим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю.

Згідно з довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором №3296726 від 27.11.2022 року станом на день відступлення права вимоги становить 29710,12 грн., з яких: 18300,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 11410,12 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з врахуванням вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Отже, суд за результатами розгляду справи приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягає стягненню заборгованість лише за тілом кредиту за кредитним договором №3296726 від 27.11.2022 року у загальному розмірі 18300, 00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 11410,12 грн. задоволенню не підлягають, оскільки на ОСОБА_1 поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів та неустойки за користування кредитом.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з п.12 ч.1 ст.5 закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняютьсявійськовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів (ч.2 цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, то судовий збір з нього не може бути стягнуто.

Дана правова позиція узгоджується з висновком, який зробив ВСУ в постанові №703/686/15-ц від 01.03.2017 року.

Ураховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що судові витрати, які складаються зі судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 2422,40 гривень, підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно задоволених вимог. Так, ціна позову складала 29710,12 гривень, задоволені вимоги на суму 18300 гривень, що становить 61,60% від загальної суми позову.

Зважаючи , що відповідач є військовослужбовцем та в силу п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, позивачу належить компенсувати 1493 гривень сплаченого судового збору за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 19, 23, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265 ЦПК України, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за основною сумою кредиту за кредитним договором №3296726 від 27.11.2022 року у розмірі 18300 (вісімнадцять тисяч триста) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати, понесені ТОВ «Свеа Фінанс», компенсувати за рахунок держави в розмірі 1493 (одна тисяча дев`яносто три) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Копію даного рішення направити учасникам справи.

Ідентифікаційні дані учасників:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ID-паспорт громадянина України № НОМЕР_7 виданий 5134 від 19.08.2021 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: