Справа № 673/1232/25
Провадження № 2/673/190/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді - Грицишиної Л.В.

з участю:

секретаря судового засідання - Осієвської Н.В.,

представника позивача адвоката Побєдаш Х.М.,

представника відповідача адвоката Іваницького А.М.,

розглянувши в м. Деражня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

в с т а н о в и в:

03 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до ОСОБА_1 з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.12.25р., просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № від 15.07.2019 року, у розмірі 98 936 грн. 15 коп., з яких: 8 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 90 936 грн. 15 коп. заборгованість за нарахованими процентами, а також понесені витрати по справі на сплату судового збору та правову допомогу.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 15.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі ТОВ «Інфінанс») і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № (далі кредитний договір № від 15.07.2019 року).

В рамках цього договору на підставі заяви-анкети № від 17.02.2020 року ТОВ «Інфінанс» надало ОСОБА_1 п`ятий кредит (транш) у розмірі 8 000 грн. строком на 30 днів під 1,225% за один день користування кредитом, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти в установлений строк.

Позивач вказує, що ТОВ «Інфінанс» зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі.Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому траншу.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №14-07/21, за умовами якого ТОВ «Інфінанс»відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, і за кредитним договором № від 15.07.2019 року, укладеним із ОСОБА_1 .

У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 22.10.2025 року, у тому числі і за кредитним договором № від 15.07.2019 року, укладеним між ТОВ «Інфінанс»та ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, позивач вказує, що ТОВ «Коллект Центр» правомірно набув право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним договором, оскільки відповідач зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати суми кредиту за договором не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Так, представник зазначив, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів за користування кредитом, станом на день формування позовної заяви у нього утворилась заборгованість за кредитним договором № від 15.07.2019 року в розмірі 129 896 грн. 15 коп., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 121 896 грн. 15 коп. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 106 936 грн. 15 коп.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань за договором, тому ТОВ «Коллект Центр» звернулось за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою судді від 05 листопада 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

24.11.2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Іваницький А.М. направив до суду відзив, строк для подання якого було продовжено протокольною ухвалою від 16.12.2025 року та долучено до матеріалів справи. У відзиві зазначено, що вимога позивача щодо стягнення 8 000 грн. основного боргу є безпідставною, оскільки ця сума була повністю сплачена ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр», що підтверджується квитанцією від 21.11.2025 року. Відповідач вказує, що вимога позивача про стягнення 98 936 грн. 15 коп. процентів також є необґрунтованою, оскільки нарахування здійснено поза межами погодженого сторонами строку користування траншем № від 17.02.2020 року (30 днів - з 17.02.2020 по 18.03.2020), що суперечить умовам договору. Тому заявлена позивачем сума заборгованості за відсотками не підлягає стягненню.

Крім того, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується військовим квитком і посвідченням учасника бойових дій, а отже, на нього поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі звільнення від сплати процентів за кредитом на період мобілізації.

У відзиві також заперечується вимога позивача про стягнення 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки сторона відповідача вважає, що така сума є неспівмірною із складністю справи та характером наданих послуг. Представник відповідача вказує на типовість позовної заяви позивача, використаної у багатьох подібних спорах, та просить відмовити у цій частині або зменшити розмір витрат.

Водночас вказує, що відповідач у зв`язку із розглядом справи поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., на підтвердження чого надає витяг з договору про надання правової допомоги від 07.11.25р. та квитанцію до прибуткового касового ордера №07112025 від 07.11.25р.

27.11.2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» представник позивача ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М. направила до суду відповідь на відзив, у якій вказала що із умов кредитного договору № від 15.07.2019 року вбачається, що він укладений строком на 36 місяців та кредитним лімітом 20 000 грн. 17.02.2020 відповідач отримав п`ятий транш на підставі заяви-анкети № від 17.02.2020 року у сумі 8 000 грн. строком користування 30 днів, однак строк кредитного договору від 15.07.2019 року не перестав діяти, а тому нарахування відсотків здійснювалось відповідно до умов договору та у межах його строку.

Представник вказує, що сплата відповідачем 8 000 грн. 21.11.2025 відбулася вже після подання позову та не може вважатися виконанням основного зобов`язання (погашення тіла кредиту), оскільки відповідно до ст.534 ЦК України платіж насамперед зараховується на покриття витрат кредитора та відсотків. Отже, здійснений платіж є лише частковим погашенням заборгованості та не припиняє обов`язку відповідача щодо сплати основної суми боргу.

Згідно з розрахунками первісного кредитора ТОВ «Інфінанс» та правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», протягом періоду з 17.02.2020 по 14.07.2022 відповідачу нараховано 121 896,15 грн процентів, які він не сплатив. Надалі право вимоги було відступлено ТОВ «Коллект Центр», яке відсотки не нараховувало.

З урахуванням часткової сплати відповідачем заявленої до стягнення заборгованості в сумі 8000 грн., позивач заявою від 23.12.25р., яка була прийнята судом зменшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача 98 936 грн. 15 коп. кредитної заборгованості, з яких: 8000 грн. тіло кредиту, 90 936,15 грн. заборгованість по процентах.

Щодо посилань відповідача на ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», представник зазначила, що вони є безпідставними та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права. Зазначена норма не підлягає застосуванню у даному спорі, оскільки суперечить принципам, визначеним цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 5 ЦК України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, за винятком випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність. При цьому зворотна дія закону може застосовуватися виключно до норм, що регулюють санкції за порушення зобов`язань.

Зазначає, що нараховані проценти за користування кредитом не є заходом відповідальності, а становлять плату за користування грошовими коштами, визначену сторонами при укладенні договору. Проценти є елементом ціни кредиту, а не штрафною санкцією, та підлягають нарахуванню незалежно від факту порушення зобов`язання боржником.

Отже, вважає, що твердження відповідача не підлягають застосуванню.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу вказала, що підставою звернення до суду стало неналежне виконання своїх зобов`язань саме відповідачем, що слугувало причиною звернення ТОВ «Коллект Центр» за отриманням правової допомоги, а тому вважає, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. є співмірною зі складністю даної справи, та підлягає задоволенню.

Водночас вказує, що заявлений відповідачем попередній розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, є не деталізованими та непідтвердженим належними доказами. Окрім того, дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа є малозначною. Крім того, участь в судових засіданнях представника не є обов`язковою.

Звертає увагу суду, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договорів. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати як розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні від 26.02.2026 року представник позивача ТОВ «Коллект Центр» - Єськова О.В. підтримала заявлені позовні вимоги, а також доводи, викладені у відповіді на відзив та письмових поясненнях, просила задоволити позов в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Іваницький А.М. підтримав відзив, просив відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому звільняється від сплати нарахованих процентів за кредитним договором та сплатив заборгованість за основним зобов`язанням у сумі 8 000 грн.

Дослідивши надані докази, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2019 року ТОВ «Інфінанс» і ОСОБА_1 уклали договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №. Згідно з яким Товариство зобов`язалося надати позичальнику фінансовий кредит для власних потреб на умовах цього Договору та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM» (далі - Правила), які є невід`ємною частиною Договору, а позичальник зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором і Правилами (пункт 1.1 Договору).

Сторони підписали кредитний договір № від 15.07.2019 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ТОВ «Інфінанс» 2L3Z8W, ОСОБА_1 3g8d3g).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу, та додатку №3 та додатку №4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: додатку №1 та додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Відповідно до пункту 1.6 Договору, сторони погодили наступні загальні умови: максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів; діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) 20 000 грн; максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу, та додатку №3 та додатку №4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.

За змістом пунктів 7.1, 7.3, 7.4 Правил, відсотки за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день повернення включно. Відсотки нараховуються щоденно. Нарахування відсотків здійснюється також у неробочий чи святковий день. Повернення заборгованості здійснюється одним платежем по закінчення строку поточного кредиту (траншу), встановленого в договорі.

В силу пункту 8.2 Правил, строк користування другим та наступними кредитами (траншами) може бути змінений/продовжений на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу).

Як передбачено пунктом 8.3 Правил, продовження строку дії кожного з кредитів (траншів) здійснюється в разі дотримання наступних передумов: на момент продовження строку поточного кредиту (траншу) строк дії договору не закінчився (підпункт 8.3.1.); повністю сплачено нараховані відсотки (у разі відповідної вимоги товариства штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (підпункт 8.3.2).

Згідно з пунктом 8.4 Правил продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків (у разі наявності сплати штрафних санкцій на вимогу товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем), чого відповідно до наявного у справі розрахунку не було вчинено позичальником.

В рамках вищевказаного кредитного договору № від 15.07.2019 року ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 уклали заяву-анкету № від 17.02.2020 року щодо надання відповідачу п`ятого кредиту (траншу), ОСОБА_1 підписав вказаний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «3g2101».

У вказаній заяві-анкеті № від 17.02.2020 року, а також у акцепті оферти від 17.02.2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 15.07.2019 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети № від 17.02.2020 року зазначено, що ОСОБА_1 надається кредит (транш) на наступних умовах: розмір кредиту 8 000 грн; строк користування кредитом - 30 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка 1,225 % за 1 день користування кредитом, річна відсоткова ставка 447,125 %.

ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за вищевказаною заявкою-анкетою № від 17.02.2020 року виконав в повному обсязі шляхом перерахування відповідачу коштів на його банківський рахунок, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.09.2025 року № 5209_8, згідно даних якої 17.02.2020 року на картку № НОМЕР_1 , номер трансакції в системі iPay.ua 48893534, здійснено переказ в сумі 8 000 грн. Факт отримання коштів в межах п`ятого траншу 17.02.20р. в сумі 8000 грн. відповідачем не заперечується.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №14-07/21, за умовами якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № від 15.07.2019 року, укладеним із ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2.3 договору факторингу клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників.

Пунктом 6.1.4 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

За змістом пункту 7.1 договору факторингу сторони домовилися, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1 561 454 грн 09 коп.

Згідно з платіжним дорученням від 14.07.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Інфінанс» суму фінансування відступлення права вимоги у розмірі 1 561 454 грн 09 коп.

Того ж дня сторони підписали акт приймання-передачі реєстру боржників, із якого слідує, що ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення 8 000 грн. заборгованості по кредиту та 70 656 грн. 15 коп. заборгованості по процентам.

У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі, і за кредитним договором № від 15.07.2019 року, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Пунктом 5.2 цього договору визначено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором і набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

Того ж дня сторони підписали акт приймання-передачі реєстру боржників, із якого слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення 8 000 грн. заборгованості по кредиту та 121 896 грн. 15 коп. заборгованості по процентам.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» правомірно набуло право вимоги за кредитним договором № від 15.07.2019 року та укладеною в рамках цього договору заявою-анкетою № від 17.02.2020 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 15.07.2019 року, який позивач додав до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 станом на 22.10.2025 року складає 129 896 грн. 15 коп., з яких: 8 000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 121 896 грн. 15 коп. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Однак, виходячи із змісту прийнятої судом заяви про уточнення позовних вимог, суд у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, бере до уваги розраховану позивачем заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» у сумі 98 936 грн. 15 коп., з яких: 8 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 90 936 грн. 15 коп. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.

Отже, підписання заявки-анкети № від 17.02.2020 року свідчить про те, що ОСОБА_1 усі умови цілком зрозумів і своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вищевказана заявка-анкета № від 17.02.2020 року та акцепт оферти від 17.02.20р. на отримання 5 траншу кредиту згідно цієї анкети-заявки підписані відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19).

Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із заявлених позивачем вимог (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.12.25р.), у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № від 15.07.2019 року згідно оформлення заявки-анкети № від 17.02.2020 року у розмірі 98 936 грн. 15 коп., з яких:

- заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту) 8 000 грн.;

- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 90 936 грн. 15 коп.

При цьому, судом враховується, що сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу.

Цієї ж правової позиції притрималась колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Хмельницького апеляційного суду у постанові від 17.06.2025 року по справі 686/9371/24, предметом розгляду в якій були кредитні правовідносини ідентичні тим, які склалися між сторонами по даній справі.

Зібрані докази вказують на те, що 17.02.2020 року ТОВ «Інфінанс» шляхом акцепту оферти згідно заявки-анкети № в рамках Договору № від 15.07.19р. надало відповідачу кредит ( 5 транш) у розмірі 8 000 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався через 30 днів (тобто до 18.03.2020 року включно) повернути цей кредит і сплатити проценти, визначені в цьому акцепті оферти у вигляді відсоткової ставки - 1,225%/день, що згідно розрахунку становить 98 грн/1день, тобто 2 940 грн. за весь період користування кредитом (траншем) (8000 грн х1,225/100 х 30).

З наданої позивачем довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09.09.2025 року №5209_8, вбачається, що 17.02.2020 року на картку № НОМЕР_1 , номер трансакції в системі iPay.ua 48893534, здійснено переказ в сумі 8 000 грн. Факт отримання коштів в межах п`ятого траншу 17.02.20р. в сумі 8000 грн. відповідачем не заперечується, тому вимоги позивача, як правонаступника первісного кредитора про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн належним чином підтверджені, є правомірними та підлягають задоволенню.

При цьому, твердження представника відповідача що заборгованість за тілом кредиту в сумі 8000 грн. відповідачем погашена згідно квитанції від 21.11.25р., судом до уваги не приймається, оскільки суперечить приписам ст.534 ЦК України та ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», якими передбачено інший порядок погашення заборгованості, зокрема, визначено, що першочергово погашаються прострочені проценти та прострочена сума кредиту, далі сума кредиту та проценти, а лише після цього неустойка та інші платежі.

Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом.

Відповідно до змісту акцепту оферти від 17.02.2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 15.07.2019 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети № від 17.02.2020 року, якими визначено строк користування кредитом, процентна ставка та загальна вартість кредиту, вказує на те, що сторони встановили строк кредитування не за Договором № від 15.07.2019 року у цілому, а за окремим кредитом (траншем) № від 17.02.2020 року строком 30 днів.

Також сторони передбачили можливість продовження строку дії кредиту (траншу) на строк, що відповідає кількості днів діючого кредиту (траншу), але за умови фактичного незакінчення загального строку дії Договору та повного внесення позичальником нарахованих процентів (а можливо і штрафних санкцій).

Судом враховується, що ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до ОСОБА_1 вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, позивачем не надано суду належних та достовірних доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування (строку користування кредитом).

Відтак, обґрунтованим є нарахування процентів за кредитним договором № від 15.07.2019 року (заяви-анкети № від 17.02.2020 року) за період з 17.02.2020 року по 18.03.2020 року включно у відповідності до основних умов кредиту (траншу) в розмірі 2 940 грн. (8000 грн х1,225/100 х 30), тобто 98 грн/1день, з огляду на зафіксовану в цьому акцепті оферти відсоткову ставку - 1,225%/день, де 8 000 грн. - сума наданого кредиту, 1,225% - процентна ставка на добу, 30 - кількість днів користування коштами), решта процентів нараховані відповідачу безпідставно.

Матеріали справи містять квитанцією до платіжної інструкції АТ КБ «Приват Банк» на переказ готівки №1.411843989.1 від 21.11.2025 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснив оплату 8 000 грн., на користь ТОВ «Коллект Центр».

Відповідно до положень ст.534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі сума платежу зараховується насамперед відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу, якщо інше не передбачено договором або законом.

Таким чином, сплачені відповідачем кошти не можуть бути автоматично зараховані виключно на погашення тіла кредиту за кредитним договором № від 15.07.2019 року, оскільки відповідно до встановленої законом черговості вони в першу чергу повинні покривати нараховані відсотки. Отже сплачена відповідачем сума в першу чергу покриває саме проценти у розмірі 2940 грн.

Натомість залишок у сумі 5060 грн, після погашення процентів, повинен бути зарахований на часткове погашення основної суми боргу відповідно до вимог ст. 534 ЦК України.

Таким чином, виходячи із встановленої законом черговості та враховуючи залишок непогашеної заборгованості, суд прийшов до висновку, що законними та підтвердженими наявними у справі доказами є позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» суми боргу за тілом кредиту (5 траншу) у розмірі 2940 грн. (8000-5060=2940), тому вони підлягають задоволенню.

Щодо тверджень та заперечень сторін по справі про правомірність нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом з огляду на його правовий статус військовослужбовця та поширення на нього пільг, передбачених ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд виходить з наступного.

Позивач, з посиланням на норму, викладену в ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 18.05.2024 року, викладеній відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», вказує, що для поширення на відповідача пільг, передбачених у вказаній статті необхідне існування одночасно двох умов: 1) особа перебувала на військовій службі в особливий період або була мобілізована; 2) особа брала безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.

Проте, таке твердження суд вважає помилковим, оскільки в даній ситуації застосуванню підлягає норма ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла у період існування між сторонами правовідносин щодо надання та користування п`ятим траншем кредиту, а саме: з 17.02.2020р. по 18.02.2020р. Відповідно до діючої на той час редакції ч.15 ст.14 зазначеного Закону, не підлягали нарахуванню проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду.

При цьому, єдиною умовою для поширення на особу пільг, закріплених у вказаній редакції статті, було наявність в цієї особи статусу військовослужбовця, без прив`язки до підстав військової служби (за контрактом чи по мобілізації) та без обов`язкової вимоги прийняття безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Водночас, судом не приймається до уваги і твердження представника відповідача про необхідність списання як безпідставно нарахованих відповідачу процентів з огляду на його статус військовослужбовця на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки з записів наявного в матеріалах справи військового квитка ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 слідує, що останній був призваний на військову службу за контрактом з 28.02.13р. по 10.11.2017р. та пізніше з 19.06.2020 по даний час, що підтверджується також довідкою форми 5 від 26.11.2025 року виданої командиром військової частини НОМЕР_3 .

Отже, в період існування між сторонами кредитних правовідносин щодо користування 5 траншем кредиту з 17.02.2020р. по 18.03.2020р. ОСОБА_1 не був військовослужбовцем, тому пільги передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширювалися і підстави для звільнення його від нарахування процентів за кредитним договором відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2024 року між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір про надання правової допомоги №01-07/2024.

Згідно заявки на надання юридичної допомоги №630 від 01.10.2025 року, акта №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року вбачається, що вартість наданих Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 25 000 грн.

Судом враховується клопотання відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа є типовою, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справи здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

За таких обставин підготовка адвокатом позовної заяви, формування пакета доданих документів, а також участь у судових засіданнях не вимагали виконання значного обсягу юридичної, аналітичної чи технічної роботи.

Таким чином, враховуючи клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. є завищеною і непропорційною до предмету спору.

З огляду на критерії співмірності, розумності та фактичний обсяг наданих юридичних послуг, суд вважає за необхідне зменшити суму таких витрат до 5 000 грн.

Разом з тим судом встановлено, що інтереси відповідача ОСОБА_1 у даній цивільній справі представляв адвокат Іваницький А.М., із яким відповідач 07.11.2025 року уклав договір про надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 4.2 зазначеного договору, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату фіксований розмір гонорару в розмірі 20 000 грн.

Згідно з наявною у матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордера №07112025 від 07.11.2025 року, Вараниця А.І. сплатив адвокату 20 000 грн. як оплату за надані юридичні послуги.

Суд також бере до уваги позицію представника позивача, який зазначив, що спір виник унаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов кредитного договору, а також зазначив щодо на неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу.

При розподілі судових витрат, суд виходить із того, що справа не вирізняється складністю, не потребувала значного процесуального навантаження, а тому сума витрат у розмірі 20 000 грн. є надмірною та такою, що не відповідає критеріям розумності і пропорційності.

Відтак, з урахуванням викладеного, складності цієї справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та критерію розумності, а також з огляду на клопотання представника позивача, розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити з 20 000 грн. до 5 000 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність розподілу судових витрат пропорційно до розміру задоволених та відмовлених позовних вимог.

Враховуючи на те, що обсяг задоволених вимог становить 2,97% (2940 ? 100% : 98 936,86), з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 148 грн 50 коп.(5 000 ? 2,97% : 100%).

Водночас, враховуючи, що у задоволенні решти позовних вимог у розмірі 97,03% було відмовлено, саме в межах цієї частки судові витрати відповідача на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача. Таким чином, з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4 851 грн. 50 коп. (5 000 ? 97,03% : 100%).

Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 71 грн. 98 коп. (2940 грн. ? 2422,40грн : 98 936,86 грн. = 71,98 грн)

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № від 15.07.2019 року у розмірі 2 940 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 71 грн. 98 коп.судового збору та 148 грн 50 коп.витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 4 851 грн 50 коп.витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: , вул. Мечнікова,3, офіс 306 м. Київ, 01133, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 02.03.2026 року.

Суддя: Л. В. Грицишина