Справа № 342/210/26
Провадження № 2-н/342/7/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гайдич Р.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітнього сина,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 , аліменти на її користь, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку з моменту подання заяви про видачу судового наказу і до досягнення дитиною повноліття.

Дослідивши подану заяву, приходжу до наступного.

Згідно ч. 3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 160 ЦПК України визначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом належить право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, тобто без заслуховування їх пояснень, на основі доданих до заяви документів, у разі відсутності спору або про його наявність заявнику невідомо, видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно п.п. 2, 4, 5 ч.2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу має бути зазначено:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

- вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

- перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 3 ст.163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У поданій заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не зазначено повне прізвище, ім`я та по батькові боржника, а також відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Також, заявник зазначає у поданій заяві свою адресу реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 та зазначає, що неповнолітній син ОСОБА_5 проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, боржник не цікавиться виховання та утриманням дитини.

Однак, будь яких доказів/документів, які підтверджують ці обставини, заявник не надає.

Також, суд звертає увагу, що в заяві заявник зазначає, що боржник зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 .

З чого вбачається, що заява не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу .

Оскільки нормами діючого цивільного процесуального законодавства не передбачено залишення без руху заяви про видачу судового наказу, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Згідно ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі вищенаведего, керуючись ст.ст.160-163, 165-166, 352-35 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неповнолітнього сина.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена 27.02.2026.

Суддя: Гайдич Р. М.