Справа № 468/47/20
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2026 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Янчук С.В., за участю секретарів судового засідання Серака Д.В., Волощук А.І., позивача та її представника, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду у м. Баштанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал», третя особа Управління Державної праці у Миколаївській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт її перебування в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» з 04.07.2013 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» невиплачену заробітну плату за період з 04.07.2013 року по день звернення до суду, тобто 14.01.2020 року, в сумі 177409 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 04 липня 2013 року відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Аналітик-Капітал" в особі його директора Фесенка Вадима Васильовича прийняв від позивача письмову заяву про прийняття її на роботу на посаду менеджер-консультант з мінімальною заробітною платою в розмірі 1147 гривень. Наказу про прийняття на роботу позивач не отримувала. За усної домовленості директора позивач зобов`язана була домовитися в Баштанській міській раді укласти договір оренди приміщення від імені відповідача та щоденно перебувати на прийомі громадян. Позивачем було укладено договір оренди 26 серпня 2013 року кабінет № 10 площею 12,4 квадратних метрів на другому поверсі Баштанської міської ради. Також за домовленостями вона повинна працювати повний робочий день за розкладом так, як працює міська рада, нею було укладено договір з Укртелеком щодо телефонного зв`язку та Інтернету. Після прийому громадян позивач сповіщала директору про замовлення, а він призначав день та час на який приїздив з міста Миколаєва разом із геодезистом та виїжджали на зйомку присадибних ділянок. За результатами зйомки та отриманих нею документів від клієнтів директор здійснював камеральну обробку та виготовляв правовстановлюючі документи на присадибні ділянки. Іноді директор довіряв їй збирати кошти за виконання роботи, а іноді він сам розраховувався із клієнтами. Представником відповідача їй щомісячно станом на 20 число виплачувались кошти для сплати оренди за кабінет, телефонний зв`язок та за Інтернет, нею також купувались канцелярські товари. 01 серпня 2018 року Баштанська міська рада припинила термін договір оренди кабінету, після цього вона залишалася виконувати окремі доручення директора та зустрічалася рідко. Згодом позивачу стало відомо, що представником відповідача не було видано наказу про прийняття її на роботу та не було належним чином оформлено факт перебування її у трудових відносинах, а тому вона вимушена була зврнутися до суду по даному питанню.

Ухвалою суду від 20.01.2020 позовну заяву залишено без руху для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвалою суду від 27.01.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

20.02.2020 року до суду надійшов відзив, яким відповідач просив відмовити у задоволенні позову, при цьому вказавши, що позивач фактично перебувала з ними у трудових відносинах з 28.09.2015 по 31.07.2017 у відповідності до строкового трудового договору, на умовах неповного робочого дня чотири години в день на протязі місяця. Була звільнена по закінченню терміну дії трудового договору, факт трудових відносин з позивачем в інший період не підтверджується належними та допустими доказами.

Суд, заслухавши позивача, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу стягнення заробітної плати позивачем на свою користь з відповідача та заперечення останнім факту існування між ним та позивачем трудових відносин.

Конституцією України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст.43). Право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ст. 2 КЗпП України).

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Згідно пунктів 1.1., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Усі записи в трудовій книжці, зокрема, про прийняття на роботу, вносяться власником або уповноваженим органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

З огляду на ці положення позивач повинна була дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме: скласти заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, тощо.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19, від 24 листопада 2021 року у справі №361/3422/19, від 16 червня 2022року у справі № 638/16444/19.

Звертаючись із позовом, позивач вказала, що в період з 04.07.2013 по 14.01.2020 вона працювала на посаді менеджер-консультант Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал», при цьому, на підтвердження даних обставин надала до суду докази, які підтверджують факт трудових відносин з відповідачем лише за період з 28.09.2015 року по 31.07.2017.

Так, дані обставини підтверджуються дослідженою судом довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» від 17.05.2019 вих №5/19 (т.1 а.с.10).

Крім того, обставини працевлаштування позивача на посаді менеджер-консультант Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 28.09.2015 року по 31.07.2017 також підтверджуються доказами, наданими стороною відповідача, а саме: звітом про прийнятих працівників (т.1 а.с.57), наказом від 28.09.2015 №2-к (т.1 а.с.58), наказом від 01.08.2017 №2-к (т.1 а.с.59), особовою карткою працівника (т.1 а.с.60), трудовим договором (т.1 а.с.61) та копією трудової книжки (т.1 а.с.63-65).

Належних та достатніх доказів на підтвердження фактичного працевлаштування позивача менеджер-консультантом в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020 (виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу), останньою не надано та судом не встановлено.

Також суду не було надано належних та допустимих доказів, що у період з з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020 позивач, дійсно дотримувалася розпорядку робочого часу та відвідувала своє робоче місце у визначені часи роботи.

Частиною першою ст. 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що позивач не мала наміру на укладення саме трудового договору із Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020, не надала для оформлення трудової книжки, протягом усього часу не вимагала від роботодавця офіційного оформлення.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом не було встановлено, що за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020 позивач виконувала трудові функції у відповідача, підпорядковувалася правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, була забезпечена роботодавцем належними умовами праці, також не було доведено, що позивачу у вказаний період виплачувалася винагорода за трудовим договором (а не за цивільним).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач за допомогою належних та допустимих доказів не довела факт її перебування саме у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020.

Щодо встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 28.09.2015 по 31.07.2017 та стягнення заборгованості по заробітній платі за даний період, то слід зазначити, що дана позовна вимога є необґрунтованою, з огляду на те, що даний факт підтверджується офіційним працевлаштуванням позивача (надано належні та допустимі докази) та відносно даного періоду відсутній спір, оскільки підтверджується та визнається відповідачем, а тому його встановлення в судовому порядку не є потрібним. Виплата заробітної плати за даний період також підтверджується.

Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» за період з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020 заборгованості по заробітній платі, оскільки ця позовна вимога є похідною від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас слід зазначити, що надані позивачем докази (довіреність від 01.09.2016 (т.1 а.с.4), договір оренди нежилого приміщення та розрахунок орендної плати від 26.08.2013 (т.1 а.с.5,6), акт прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди від 31.07.2018 (т.1 а.с.81), заява від 12.05.2011 (т.1 а.с.8), лист Управління Державної праці у Миколаївській області від 24.10.2019 (т.1 а.с.17), оголошення в газеті «Голос Баштанщини» (т.1 а.с.23,24), акт інспекційного відвідування № МК2035/14АВ (т.1 а.с.83), відомості про трудові відносини та нарахування заробітної плати (т. а.с.92-96), квитанції від 27.02.14 (т.1 а.с. 245,246), заяви на переказ готівки від 01.08.2013 (т.1 а.с.247-254) лише підтверджують факти здійснення господарської діяльності відповідачем і працевлаштування позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 28.09.2015 року по 31.07.2017 та є неспроможними, в силу вимог ст. 80 ЦПК України /достатність доказів/, довести факт її перебування саме у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 04.07.2013 по 27.09.2015 та з 01.08.2017 по 14.01.2020.

В свою чергу з показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише підтверджується факт пристуності позивача ОСОБА_1 в приміщенні Баштанської міської ради. З показань даних свідків обставин щодо працевлаштування позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» в період з 04.07.2013 по 14.01.2020 (виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу тощо) жодним чином не вбачається.

Зважаючи на викладене вище суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позивачем своїх позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал», третя особа Управління Державної праці у Миколаївській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Аналітик-Капітал» (місцезнаходження: пр. Миру, буд. 42, кв. 88, м. Миколаїв, 54034, );

Третя особа: Управління Державної праці у Миколаївській області (місцезнаходження: вул. М. Василевського, 40/1, м. Миколаїв, ).

Повне судове рішення складене 27.02.2026 року.

Суддя: