Справа № 336/1771/25
Провадження № 2/331/316/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни про відвід судді Яцун Оксани Олександрівни у справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання.

03 березня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кошліченко Н.В. було повторно подано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про відвід судді Яцун О.О. В обґрунтування заяви про відвід судді представником відповідача зазначено, що процесуальна поведінка судді і вимоги головуючого судді Яцун О.О. викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді.

Відповідно до частини 7 статті 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно.

Дослідивши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Н.В. про відвід головуючої судді у справі, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 7, 8 статті 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до п. 3) ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи.

Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 10 ЦПК України, статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» від 10 грудня 2009 року, зазначено, що наявність безсторонності має визначатися для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року). Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», у справі«Газета «Україна-Центр» проти України» (заява №16695/04) рішення від 15 липня 2010 року (набуло статусу остаточного від 15 жовтня 2010 року), п.п. 28-32).

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування упередженості, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вбачається із змісту заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Н.В. про відвід судді та доданих до неї письмових матеріалів, жодних доказів щодо наявності обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної цивільної справи, заявником не надано.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

У відповідності до п. п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Згідно ж усталеної прецедентної практики ЄСПЛ закон повинен бути прогнозованим для учасників провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною 3 статті 40 ЦПК України передбачено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Враховуючи наведене і приймаючи до уваги, що заявник обґрунтовує свою заяву про упередженість та необ`єктивність судді на припущеннях, які не можуть бути підставою для відводу судді, а дійсних обставин для задоволення відводу або самовідводу не встановлено, жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для відводу судді Яцун О.О. заявником не наведено.

Необхідно зауважити, що 19 лютого 2026 року о 12 год. 25 хв., до початку судового засідання, яке було призначено на 19 лютого 2026 року на 15 год. 00 хв., представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кошліченко Н.В. було подано до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання / заяву про зупинення провадження у справі ЄУН 336/1771/25.

В обґрунтування даного клопотання про зупинення провадження у справі стороною відповідача було зазначено, що 21 січня 2026 року відповідач по справі ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на частину квартири. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 05 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 18 травня 2026 року (ЄУН 331/516/26). У клопотанні про зупинення провадження у справі представником відповідача було звернуто увагу на те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є фактично зустрічним позовом у даній цивільній справі, оскільки позови мають спільний предмет спору договір довічного утримання від 04.10.2023 року та квартира АДРЕСА_1 , а тому задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є взаємовиключними. На думку представника ОСОБА_5 , у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у справі № 336/1771/25, це призведе до розірвання договору довічного утримання та визнання за ОСОБА_2 права власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , а отже відповідно до порушення прав ОСОБА_1 на визнання за нею права власності на частку спірної квартири, в тому числі з підстав розірвання договору довічного утримання. Представник стверджувала, що за вказаних вище обставин буде доцільним, логічним і справедливим розглянути спочатку справу № 331/516/26, а лише після того перейти до розгляду справи № 336/1771/25 за позовом ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

У судовому засіданні 19 лютого 2026 року, дослідивши матеріали справи та заявлене клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, в яких представник відповідача - адвокат Кошліченко Н.В. підтримала заявлене клопотання, представник позивача - адвокат Дерев`янко І.О. категорично заперечувала проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, постановив ухвалу, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в особі представника Кошліченко Н.В., про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника Дерев`янко І.О., до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М., ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання, до набрання рішення суду законної сили у цивільній справі № 331/516/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на частку квартири, було відмовлено.

Після чого, 23.02.2026 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кошліченко Н.В. було подано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про відвід судді Яцун О.О., яку було передано судді 24.02.2026 року.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 25.02.2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Н.В. про відвід судді Яцун О.О. визнано необґрунтованою та передано дану заяву представника відповідачапро відвід судді, до канцелярії суду для визначення складу суду у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 року, заяву про відвід судді разом із матеріалами цивільної справи № 336/1771/25 було передано в провадження судді Антоненка М.В. для розгляду заяви про відвід.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 02.03.2026 року у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Яцун О.О. від розгляду цивільної справи № 336/1771/25 за позовом ОСОБА_2 , в особі представника Дерев`янко І.О., до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М., ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання, відмовлено.

Після чого, 03.03.2026 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кошліченко Н.В. було повторно подано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про відвід судді Яцун О.О.

Із змісту вищезазначеного вбачається, що незгода сторони відповідача із процесуальним рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі фактично стала підставою для звернення до суду із заявами про відвід судді від розгляду даної справи.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відводу судді, які передбачені статтею 36 ЦПК України, а заявлені представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кошліченко Н.В. підстави для відводу судді не ґрунтуються на законі, є безпідставними, та зводяться фактично до незгоди з порядком проведення розгляду справи та постановленим судовим рішенням, а також суб`єктивних, без логічного підґрунтя, надуманих припущень сторони відповідача щодо безсторонності судді, а тому суд приходить до висновку, що заява про відвід судді є необґрунтованою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни про відвід судді Яцун Оксани Олександрівни визнати необґрунтованою.

Передати заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни про відвід судді Яцун Оксани Олександрівни по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання, до канцелярії суду для визначення складу суду у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Яцун