Справа №953/6892/25 2/760/1984/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі Панкєєвій Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в міста Києва в режимі відеоконференції позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі-позивач) до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальностів порядку ч. 1 ст. 31 ЦПК з Київського районного суду міста Харкова.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2024 інспектором взводу № 1 роти № 6 батальйону № 3 УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Зубенком М.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП та направлено його до суду.

Постановою Київський районний суд м. Харкова від 10.04.2025 провадження у справі № 953/10916/24 відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності він був змушений звернутися за професійною правничою допомогою до Адвокатського об`єднання «Альянс Адвокатів», сплативши за надані послуги 30 000,00 грн, що підтверджується відповідними доказами.

Крім того, позивач вказує, що внаслідок протиправних дій працівників поліції він зазнав моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, переживаннях, необхідності доведення у суді відсутності складу адміністративного правопорушення, негативному впливі на його репутацію та звичний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10 000,00 грн.

Посилаючись на положення статей 56, 59 Конституції України, статей 22, 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, положення Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також правові висновки, викладені у постанові Верховний Суд від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, позивач просить:

- стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 30 000,00 грн матеріальної шкоди (витрат на професійну правничу допомогу); стягнути 10 000,00 грн моральної шкоди; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Разом з матеріалами надійшов відзив від Державної казначейської служби (далі - Відповідач 2), у якому він не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат з Державного бюджету України.

У відзиві зазначено, що Казначейство не є належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, оскільки боржником у відповідних зобов`язаннях є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган, уповноважений у спірних правовідносинах. При цьому Казначейство є лише органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та виконує судові рішення у порядку, визначеному законодавством.

Казначейство також посилається на правові висновки Верховного Суду щодо відсутності необхідності визначення його відповідачем у спорах про стягнення коштів з держави, а також на положення Бюджетного кодексу України, відповідно до яких видатки з бюджету здійснюються виключно в межах бюджетних призначень.

Крім того, у відзиві зазначено, що позивач не довів наявності всіх елементів цивільно-правової відповідальності, зокрема протиправності дій, наявності шкоди, її розміру та причинного зв`язку між діями відповідача і шкодою, а вимоги про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними доказами.

Щодо судових витрат Казначейство вказує, що відповідно до норм процесуального законодавства такі витрати покладаються на сторону спору, а не на Державний бюджет України.

На підставі викладеного Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з Державного бюджету України матеріальної, моральної шкоди та судових витрат.

Від представника, разом з матеріалами, УПП в Харківській області ДПП надійшли пояснення в яких повністю заперечує проти задоволення позову.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди Відповідач зазначає, що позивач не довів наявності обов`язкових елементів цивільно-правової відповідальності - протиправності дій, шкоди, причинного зв`язку та вини. Посилається на положення статей 23, 1174 ЦК України та норми ЦПК України щодо обов`язку доказування. Також вказує, що дія Закону України № 266/94-ВР не поширюється на працівників патрульної поліції, оскільки вони не здійснюють оперативно-розшукову діяльність чи досудове розслідування. На думку Відповідача , позивач не надав жодних належних доказів моральних страждань та не обґрунтував розмір заявленої компенсації у сумі 10 000 грн, яка є надмірною та неспівмірною.

Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на правничу допомогу (30 000 грн) Відповідач зазначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядалася в порядку КУпАП, який не передбачає компенсації витрат на правову допомогу у разі закриття провадження. Такі витрати є судовими витратами, а не збитками, та можуть розподілятися виключно за правилами відповідного процесуального закону, а не шляхом подання окремого цивільного позову.

Крім того, витрати у сумі 20 000 грн, пов`язані з розглядом справи, на думку Відповідача, належними доказами не підтверджені.

08.12.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддя обрано головуючого суддю Нестеренко Т.В.

11.12.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі.

08.01.2026 від Департаменту патрульної поліції (Відповідач 1) надійшов відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечує проти задоволення позову.

Щодо моральної шкоди зазначено, що позивач не довів наявності обов`язкових елементів цивільно-правової відповідальності: шкоди, протиправності дій, причинного зв`язку та вини. Посилання позивача на Закон № 266/94-ВР є безпідставним, оскільки його дія поширюється виключно на органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратуру та суд, тоді як працівники патрульної поліції таких повноважень не здійснюють. Позивачем не надано належних і допустимих доказів моральних страждань, не обґрунтовано розмір заявленої компенсації у 10 000 грн, що, на думку Відповідача 1, є завищеним та неспівмірним.

Щодо матеріальної шкоди у вигляді витрат на правничу допомогу (30 000 грн) зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядалася за правилами КУпАП, який не передбачає компенсації витрат на правову допомогу у разі закриття провадження. Такі витрати є судовими витратами, а не збитками, та можуть розподілятися виключно у межах відповідного процесуального провадження, а не шляхом подання окремого цивільного позову. Крім того, витрати у сумі 30 000 грн документально не підтверджені.

Також зазначено, що відзив подано у встановлений ухвалою суду строк: ухвала про відкриття провадження від 11.12.2025 надійшла до електронного кабінету Відповідача 1 01.01.2026, а відзив подано 05.01.2026, тобто в межах 15-денного строку.

16.01.2026 представника позивача ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ознайомившись із відзивом Відповідача 1, вважає його доводи необґрунтованими та такими, що не спростовують правову позицію, викладену в позовній заяві.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди Позивач зазначає, що Відповідач 1 помилково звужує правове регулювання виключно до положень Закону України № 266/94-ВР. Натомість спірні правовідносини підлягають регулюванню також загальними та спеціальними нормами Цивільного кодексу України - статтями 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Представник позивача наголошує, що у разі заподіяння шкоди органом державної влади або його посадовою особою, яка не здійснює оперативно-розшукову діяльність чи досудове розслідування, відповідальність держави настає на підставі статей 1173, 1174 ЦК України - незалежно від вини посадової особи. Обов`язковими є три елементи складу цивільного правопорушення: протиправність дій, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними.

На підтвердження правової позиції Позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема (1) постанову від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17; (2) постанову від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц; (3) постанову від 01.03.2023 у справі № 925/556/21; (4) постанову від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.

Представник позивача зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, а також порушення процедури притягнення до відповідальності. Зокрема, працівниками поліції було внесено до протоколу відомості про нібито ознаки алкогольного сп`яніння, які не підтвердилися під час дослідження відеозаписів. Крім того, як військовослужбовець, Позивач підлягав спеціальній процедурі огляду відповідно до статті 266-1 КУпАП, однак працівники поліції не викликали Військову службу правопорядку.

На думку представника позивача, такі дії мають ознаки протиправності та свавілля і перебувають у прямому причинному зв`язку із завданою йому моральною шкодою.

Також зазначає, що внаслідок незаконного складання протоколу він зазнав значного психологічного напруження, хвилювань щодо доведення своєї невинуватості, переживань через можливі наслідки для проходження військової служби та авторитету серед підлеглих. Як військовослужбовець Збройних Сил України, який виконує бойові завдання в умовах воєнного стану, він перебуває у стані підвищеного нервового навантаження, а незаконні дії поліцейських спричинили додаткові страждання, розчарування, порушення звичного режиму життя та необхідність терміново залучати адвоката.

Представник позивача також посилається на практику Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), в якій визнано, що психологічне напруження, розчарування та незручності, спричинені порушенням прав особи, можуть становити моральну шкоду навіть за відсутності медичних наслідків.

Щодо розміру моральної шкоди у сумі 10 000 грн представник позивача вважає його мінімальним та співмірним з урахуванням тривалості переживань (близько шести місяців), характеру порушення, умов воєнного стану та виконання ним військового обов`язку.

Щодо витрат на правову допомогу представник позивача заперечує на доводи Відповідача 1 про неможливість їх компенсації у зв`язку з відсутністю прямої норми у КУпАП. Зазначає, що право на професійну правову допомогу гарантоване статтею 59 Конституції України, а відшкодування витрат на правничу допомогу передбачене процесуальними кодексами (зокрема статтями 134 КАС України, 137 ЦПК України).

Позивач посилається також на: (1) рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(81)7; (2) рішення ЄСПЛ у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України»; (3) постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; (4) постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

Оскільки КУпАП не містить розгорнутого механізму розподілу судових витрат, такі витрати підлягають відшкодуванню як реальні збитки відповідно до статті 22 ЦК України.

22.01.2026 від Державної казначейської служби надійшов відзив на позовну заяву по справі № 953/6892/25. Аргументи зводились до такого:

1. Щодо належного відповідача

Казначейство вказує, що воно не є суб`єктом, який заподіяв позивачу шкоду, не приймало спірних рішень та не вчиняло дій, які оскаржуються.

Відповідно до статей 167, 170 ЦК України держава бере участь у цивільних правовідносинах через відповідні органи державної влади в межах їх компетенції. У спорах про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, належним відповідачем є держава Україна в особі відповідного органу, дії якого оскаржуються.

Казначейство не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування чи притягає до адміністративної відповідальності, а лише здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та виконує рішення судів у порядку, визначеному законом.

Отже, на думку Казначейства, воно не є належним відповідачем у даній справі.

2. Щодо відсутності встановленої протиправності

Казначейство зазначає, що факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення сам по собі не свідчить про незаконність дій посадових осіб поліції.

Позивачем не надано судового рішення, яким би дії працівників поліції були визнані протиправними.

Відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України для покладення відповідальності на державу необхідно встановити наявність шкоди, протиправність поведінки відповідного органу та причинний зв`язок між ними. На думку Казначейства, такі обставини позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені.

3. Щодо моральної шкоди

Казначейство вказує, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди та її розміру.

Посилання лише на переживання та негативні емоції не є достатнім доказом у розумінні статей 76-81 ЦПК України.

Також зазначається, що розмір заявленої до стягнення моральної шкоди є необґрунтованим та не підтверджений жодними доказами, які б свідчили про істотність та тривалість моральних страждань.

4. Щодо витрат на правничу допомогу

Казначейство зазначає, що витрати на правничу допомогу, понесені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є судовими витратами відповідного провадження.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає механізму їх компенсації у випадку закриття справи.

Такі витрати не можуть автоматично вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки їх понесення є правом, а не обов`язком особи.

Крім того, частина заявлених сум, на думку Казначейства, не підтверджена належними доказами їх фактичної сплати.

З огляду на викладене, Державна казначейська служба України просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06.02.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив Відповідача 2, в якій вони вважають, що доводи відзиву Відповідача 2 не спростовують заявлених позовних вимог, з огляду на таке.

Щодо посилань на неналежність Державної казначейської служби України як Відповідача, слід зазначити, що відповідно до правової позиції Велика Палата Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, є держава Україна як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, дії якого оскаржуються. При цьому залучення або незалучення Казначейства не впливає на правильність визначення Відповідача 2, а його незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Отже, доводи про неналежність Відповідача 2 не мають вирішального значення для розгляду спору по суті.

Постановою Київський районний суд м. Харкова від 10.04.2025 у справі № 953/10916/24 встановлено, що працівниками Департамент патрульної поліції було внесено до протоколу недостовірні відомості, не підтверджені доказами, а також допущено порушення процедури притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, зокрема вимог статті 266-1 КУпАП щодо спеціального порядку огляду військовослужбовців. Фактично судом встановлено безпідставність складення протоколу та відсутність належних доказів на підтвердження обставин, покладених в його основу. Саме ці незаконні дії стали причиною звернення Позивача за правовою допомогою, витрат часу і коштів, а також спричинили моральні страждання.

Відповідно до статей 23, 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями чи діями органів державної влади або їх посадових осіб при здійсненні повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях та приниженні честі й гідності. Як зазначено у постанові Велика Палата Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання та інші негативні наслідки морального характеру, що виникли внаслідок протиправних дій. Європейський суд з прав людини у справі «Rysovskyy v. Ukraine» також визнав, що психологічне напруження, розчарування та відчуття несправедливості через порушення прав становлять моральну шкоду.

Позивач є військовослужбовцем, виконує службові обов`язки в умовах підвищеного нервового навантаження, а безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності та складання протоколу з недостовірними відомостями спричинили йому переживання, приниження та негативний вплив на службову репутацію. Заявлений розмір моральної шкоди є помірним, відповідає принципам розумності та справедливості та співмірний характеру допущених порушень.

Таким чином, доводи Відповідача 2 є формальними, не спростовують встановлених судом обставин незаконності дій працівників поліції та не виключають відповідальності держави за статтями 1173, 1174 ЦК України. Підстав для відмови у задоволенні позову не вбачається.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 у справі № 953/10916/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із зазначеної постанови вбачається, що під час складення протоколу працівниками поліції було допущено порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а викладені у протоколі відомості не підтверджені належними доказами. Таким чином, судом у справі про адміністративне правопорушення фактично встановлено безпідставність складення протоколу та відсутність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до статей 23, 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи діями органів державної влади або їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини таких органів або посадових осіб.

Правова позиція суду узгоджується з висновками Велика Палата Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, відповідно до яких моральна шкода полягає у стражданнях та інших негативних переживаннях, спричинених порушенням прав особи, а при визначенні її розміру суд має виходити із засад розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідальність держави за шкоду, завдану незаконними рішеннями чи діями органів влади, настає на підставі статей 1173, 1174 ЦК України незалежно від вини посадової особи, за умови встановлення протиправності поведінки, наявності шкоди та причинного зв`язку між ними.

Також у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу правопорушення у поєднанні з установленою судом безпідставністю складення протоколу може свідчити про незаконність втручання у права особи та бути підставою для відшкодування шкоди за правилами статей 23, 1173, 1174 ЦК України.

З урахуванням наведеного суд не погоджується з доводами відповідачів про відсутність протиправності дій працівників поліції, оскільки факт закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та встановлені судом порушення процедури притягнення до відповідальності свідчать про безпідставність втручання у права позивача.

Отже, у даному випадку наявні необхідні елементи цивільно-правової відповідальності держави: протиправність дій, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними.

Щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Суд встановив, що у зв`язку з безпідставним притягненням до адміністративної відповідальності позивач був змушений звернутися за професійною правничою допомогою. Право на правничу допомогу гарантоване статтею 59 Конституції України та є складовою права на справедливий судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатським об`єднанням укладено договір про надання правничої допомоги, на підтвердження виконання якого надано акт прийому-передачі, платіжні документи, що свідчать про фактичну сплату 30 000 грн. Надані документи відповідають вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до правової позиції Велика Палата Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, витрати на професійну правничу допомогу можуть бути відшкодовані як реальні збитки у разі, якщо їх понесення було зумовлене протиправними діями відповідача, є документально підтвердженим та співмірним складності справи.

Суд бере до уваги, що справа стосувалася притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що передбачає суворі правові наслідки, зокрема значний штраф та позбавлення права керування транспортними засобами, а для позивача як військовослужбовця могла мати істотні репутаційні та службові наслідки. Підготовка правової позиції, аналіз доказів, участь у судових засіданнях та підготовка процесуальних документів свідчать про реальний обсяг наданих послуг.

З огляду на характер спору, тривалість розгляду справи, значення її результату для позивача, а також відсутність доказів надмірності заявленої суми, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. є реальними, документально підтвердженими, необхідними та співмірними, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Щодо моральної шкоди.

Суд бере до уваги, що позивач є військовослужбовцем, а притягнення до відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння могло негативно вплинути на його ділову репутацію, службовий авторитет та психологічний стан. Необхідність доведення своєї невинуватості, перебування у стані невизначеності протягом тривалого часу об`єктивно спричинили моральні переживання.

Водночас, враховуючи відсутність доказів істотних негативних наслідків для здоров`я чи кар`єри позивача, суд, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, визначає розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, статтями 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, статтями 56, 59 Конституції України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ):

- 30 000 (тридцять тисяч) гривень - витрат на професійну правничу допомогу;

- 10 000 (десять тисяч) гривень - моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Нестеренко