РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кобеця Костянтина Васильовича, до Кам`янської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун Валентина Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Кобця К.В., звернулася до суду з позовом до Кам`янської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І., про визнання за ОСОБА_1 , права власності на житловий будинок, загальною площею 117,3 метрів квадратних, де житлова площа складає 52,1 метрів квадратних, допоміжна 65,2 метрів квадратних, з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжі помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є чоловіком позивачки ОСОБА_1 , про що видано свідоцтво про смерть Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серія НОМЕР_1 .

У померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при житті було майно у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де він і проживав.

Приватним нотаріусом Черкун В.І. було розглянуто спадкову справу № 3/2025 та було зроблено висновок, що на підтвердження складу спадкового майна нотаріусу було надано свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане Виконкомом Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області 05.05.1999 на підставі рішення Виконкому Куйбишевської селищної ради від 26.04.1999 № 49, на житловий будинок АДРЕСА_1 (до змін смт. Куйбишеве) Пологівського району (до об`єднання Куйбишевського району) Запорізької області, право власності зареєстровано в Куйбишевському державному МП «Промінь» 05.05.1999 в реєстровій книзі № 14 за реєстровим номером № 2832.

При з`ясуванні та перевірці документів по вищевказаній спадковій справі з`ясувалось, що право власності зареєстроване в Куйбишевському МП «Промінь» 05.05.1999 на паперових носіях і відправити запит на підтвердження достовірності правового документу та його реєстрації на житловий будинок до Куйбишевського державного МП «Промінь» від 05.05.1999 немає можливості у зв`язку з окупацією смт. Кам`янка Пологівського району Запорізької області Російською Федерацією, тому відповідно до вимог чинного законодавства немає можливості отримати відповідь з Куйбишевського державного МП «Промінь» на підтвердження реєстрації правового документа на житловий будинок, у разі коли відповідна реєстрація проводилась виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні права) ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи те, що позивачкою не було надано відповідної довідки з Куйбишевського державного МП «Промінь», приватним нотаріусом Черкун І.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2025 № 4/02-31.

За вказаних обставин, як зазначає представник позивача, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку, у зв`язку із чим позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Вказаною ухвалою також було витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун Валентини Іванівни копію матеріалів спадкової справи №3/2025, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.10.2025 на адресу суду надійшла спадкова справа № 3/2025, відкрита після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.11.2025 на адресу суду від представника Кам`янської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

08.12.2025 на адресу суду надійшла заява приватного нотаріуса Черкун В.І. про розгляд справи за її відсутності.

Судове засідання, призначене на 10.12.2025, було відкладено на 14.01.2026, а в подальшому на 18.02.2026, у зв`язку із неявкою усіх сторін по справі.

У судові засідання, які відбулись 14.01.2026 та 18.02.2026, сторони по справі не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені судом у встановленому законом порядку. Від представника позивача - адвоката Кобеця К.В. надійшла заява від 12.01.2026 про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник Кам`янської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області Ковальчук Б.П., відповідно до заяви від 13.11.2025, також просив розгляд справи здійснити за його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі. Третя особа відповідно до заяв від 08.12.2025 та від 24.12.2025 просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку із неодноразовою неявкою у судове засідання всіх учасників справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, та, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

18.02.2026 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 25 лютого 2026 року 10.00 год.

Суд, дослідивши доводи позовної заяви, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 27.08.2024, повторно виданого Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1039.

Померлий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловіком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 , видане повторно 15.01.2025, Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 41.

Відповідно до свідоцтва про право власності, яке видане 05.05.1999 Виконкомом Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області на підставі рішення Виконкому Куйбишевської селищної ради від 26.04.1999 № 49, житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2 , право власності зареєстровано 05.05.1999 Куйбишевським державним МП «Промінь», реєстрова книга № 14 за реєстровим номером № 2832.

ОСОБА_4 13.01.2025 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 , яка зареєстрована за № 4, внаслідок чого було заведено спадкову справу № 3/2025.

Як убачається з матеріалів спадкової справи № 3/2025 спадкоємцем померлого також є його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким 24.01.2025 було подано нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь матері ОСОБА_1 .

З метою реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Бачурина О.Ю. №77392765 від 21.02.2025, зупинено розгляд заяви за реєстраційним номером №65289331 від 18.02.2025 у зв`язку із неподанням заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, відсутність зазначеної інформації є підставою для направлення запиту до суб`єкта, який відповідно до законодавства проводив оформлення та/або реєстрацію прав в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року. Документи, які не подано заявником, мають бути подані державному реєстратору протягом 30 робочих днів.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Бачурина О.Ю. №78205680 від 04.04.2025, відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою №65289331 від 18.02.2025, у зв`язку із тим, що заявником не були усунуті обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Постановою приватного нотаріуса Черкун В.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2025 №4/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стала відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, приватний нотаріус у своїй постанові зазначила, що спадкоємцем надано нотаріусу свідоцтво про право власності, яке видане 05.05.1999 Виконкомом Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області на підставі рішення Виконкому Куйбишевської селищної ради від 26.04.1999 № 49, житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2

При з`ясуванні та перевірці документів по спадковій справі з`ясувалось, що право власності зареєстровано в Куйбишевському державному МП «Промінь» 05.05.1999 на паперових носіях і відправити запит на підтвердження достовірності правового документу та його реєстрації на житловий будинок до Куйбишевського державного МП «Промінь» немає можливості у зв`язку з окупацією смт. Кам`янка Пологівського району Запорізької області Російською Федерацією.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Проте, вказана постанова повинна бути вмотивованою та обґрунтованою, відповідати вимогам чинного законодавства, інакше зацікавлена особа має право на оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Тобто, у судовому порядку підлягають захисту права спадкоємця лише в тому випадку, коли відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Суд констатує, що позовна заява не містить жодного належного обґрунтування підстав заявлених позовних вимог, відповідно до яких позивач просить в судовому порядку визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. У змісті позовної заяви представник позивача лише формально виклав статті ЦК України, які регулюють спадкові правовідносини, проте, позов не містить викладення обставин, які свідчать про порушення, невизнання або оспорення Кам`янською селищною військовою адміністраціє Пологівського району Запорізької областіправа позивача на спадкування нерухомого майна.

Ні відповідач, ні приватний нотаріус не оспорює право позивача, як спадкоємця першої черги, на спадкування майна після померлого чоловіка ОСОБА_2 .

З наданих суду доказів встановлено, що єдиною перешкодою для оформлення за ОСОБА_1 права на спадщину, у вигляді житлового будинку, є неможливість отримання нотаріусом підтвердження реєстрації права власності за спадкодавцем на житловий будинок в Куйбишевському державному МП «Промінь».

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Отже, об`єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи до суду за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту цивільних прав.

З урахуванням цих норм, суд при розгляді справи повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника відповідачем, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором, і чи відсутні у особи інші, позасудові способи, захисту своїх прав.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майн в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Як встановлено судом, позивачем не доведено, що відповідач ставить під сумнів право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно і, відповідно, його належність до складу спадкового майна, як і не оспорює права спадкування позивача на спірне нерухоме майно, а навпаки, у своїй заяві від 13.11.2025 представник Кам`янської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, яка у вказаній цивільній справі є відповідачем, позовні вимоги позивачки визнає у повному обсязі.

Як встановлено судом, позивач має у своєму розпорядженні оригінали документів, якими посвідчено право власності померлого ОСОБА_2 на житловий будинок, що входить до складу спадкового майна, а саме свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке зареєстроване у встановленому діючим на час видачі свідоцтва законом порядку.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, квартири проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

На момент отримання ОСОБА_2 правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житловий будинок, порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна був визначений Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121.

Пунктами 1.4 1.7 вищезазначеної Інструкції було визначено, що державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

У відповідності до п. 2.1 вищезазначеної Інструкції реєстрація провадилася на підставі правовстановлювальних документів у такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес; г) прізвище, ім`я та по батькові фізичних осіб власників нерухомого майна вноситься в алфавітний журнал або картку картотеки власників; ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис. Якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа; д) на копії правовстановлювального документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; е) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище, ім`я та по батькові або найменування власника, назва і зміст правовстановлювального документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію.

Вирішуючи спір про визнання права власності, зокрема, на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Відповідно до положень частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем належними доказами не доведено, що право власності на належний її чоловікові, який є спадкоємцем, житловий будинок не може бути підтверджене на підставі наявних у неї документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на зазначений об`єкт нерухомості.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).

Суд зазначає, що в даному випадку зміст позовних вимог не відповідає змісту порушених прав, оскільки необхідність захисту прав позивача фактично обумовлена відмовою державного реєстратора у проведені реєстраційних дій за заявою позивача, проте це рішення позивачем не оскаржувалося. Водночас, позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування за законом до відповідача, який не оспорює таке право.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, яке видано 05.05.1999 Виконкомом Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області на підставі рішення Виконкому Куйбишевської селищної ради від 26.04.1999 № 49, спадкодавець ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок зареєстровано 05.05.1999 Куйбишевським державним МП «Промінь» та записано в реєстрову книгу за № 14, реєстровий номер № 2832. Отже, зазначене є підтвердженням реєстрації відповідного речового права, що виникло до 01.01.2013 року.

Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (у редакції станом на час розгляду справи), смт. Кам`янка (Куйбишево) віднесено до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України.

Також, нормами статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону, запроваджена в Україні з 01.01.2013, до цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.

Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи №3/2025 відкритої після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , належним спадкоємцем за законом є позивачка ОСОБА_1 .

Аналізуючи положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», особа яка звертається для державної реєстрації прав є заявником.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заявником є спадкоємець або уповноважена ним особа - у разі подання документів для державної реєстрації прав, що належали спадкодавцеві.

Таким чином, у випадку позивачки свідоцтво про право власності на житловий будинок та позначка на ньому, яка свідчить про проведення державної реєстрації до 01.01.2013, та була долучена до пакету документів з яким позивач звертався до державного реєстратора у відповідності до норм чинного законодавства, а також до приватного нотаріуса, яка відповідно до чинного законодавства також є реєстратором прав на нерухоме майно, є підставою для проведення державної реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна за його власником.

На думку суду, належним способом захисту прав та інтересів позивача, у даному випадку, має бути оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в проведенні реєстраційних дій, що в подальшому надасть можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у приватного нотаріуса.

При цьому, суд зазначає, що приватний нотаріус, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також є держаним реєстратором» також є державним реєстратором і мав право на підставі поданих позивачем документів здійснити державну реєстрацію прав на спадкове майно з подальшою видачею ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Отже судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування за законом, як і не встановлено обставин за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності померлому ОСОБА_2 нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права на спадкування, за наявності у позивача свідоцтва про право власності на житловий будинок, а також технічного паспорту на житловий будинок.

Таким чином, зважаючи на те, що докази порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача в матеріалах справи відсутні, обставини, за якими відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності спадкодавцю нерухомого майна, або у праві позивача на спадкування цього майна, не підтверджено, документ, який засвідчує право власності на будинок, перебуває у позивача, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 16, ст. 392 ЦК України та задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, яким також є і нотаріуси, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів, в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кобеця Костянтина Васильовича, до Кам`янської селищної військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун Валентина Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В. Гашук