СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 6/759/150/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Косінської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовними вимогами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2026 р. заявник звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, просить розстрочити виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12.01.2026 по справі №759/12227/25 рівними частинами, щомісячно, шляхом внесення платежів не пізніше 28-го числа кожного місяця, починаючи з місяця набрання рішенням суду законної сили та протягом 12 (дванадцяти) місяців.

Заяву обґрунтовує тим, що має несприятливу фінансову ситуацію, що пов`язана з несенням служби та необхідністю постійних витрат на забезпечення одягом, засобами індивідуального захисту, спорядженням, амуніцією, проживанням у місцях дислокації та іншими витратами, необхідними для виконання службових обов`язків. Крім того, заявник сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу). А також утримує сім`ю у складі дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фінансове становище відповідача суттєво обтяжено кредитними зобов`язаннями, у зв`язку з чим останній позбавлений об`єктивної можливості погасити всю суму боргу одноразово без заподіяння суттєвої шкоди життєвому рівню своєї родини.

25.02.2026 від представника заявника до суду надійшли заперечення щодо розстрочення виконання судового рішення, оскільки заявником не надано доказів випадку винятковості, який відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України є обов`язковою умовою для розстрочення виконання рішення суду, а скрутне матеріальне становище не має характеру особливої або виняткової обставини. Крім того, спір у даній справі виник саме з вини відповідача, у зв`язку не тільки із несвоєчасною сплатою відповідних платежів за укладеним з позивачем договору, а і з небажанням відповідача, у добровільному порядку, виробити разом із позивачем прийнятний для обох алгоритм погашення заборгованості. Також, відповідачем не було додано до заяви про розстрочку виконання рішення доказів, які б підтверджували тяжке захворювання його самого, або членів його сім`ї, наслідки стихійного лиха, інші надзвичайні події тощо.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце судового засідання належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, заяву прийшов до наступного.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2026 позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 27) заборгованість за кредитним договором у розмірі 139259 (сто тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн 59 коп. та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадять вісім) грн 00 коп.

Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України форми ОК-5, ОСОБА_1 отримував доходи в наступних розмірах: 2020 рік - 79431 грн 93 коп., 2021 рік - 518606 грн 08 коп., 2022 рік - 804517 грн 62 коп., 2023 рік - 711341 грн 14 коп., 2024 рік - 824157 грн 80 коп., 2025 рік - 793632 грн 08 коп.

Згідно довідки з Пенсійного фонду України форми ОК-7, ОСОБА_1 отримував доходи в наступних розмірах: 2020 рік - 76900 грн 96 коп., 2021 рік - 518606 грн 08 коп., 2022 рік - 804517 грн 62 коп., 2023 рік - 711341 грн 14 коп., 2024 рік - 824157 грн 80 коп., 2025 рік - 793632 грн 08 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 2510.2021 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.08.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 має дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1-5, ч. 7 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №796/43/2018.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі №9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду, оскільки не заявником надано до суду належних та допустимих доказів щодо його скрутного фінансового стану, відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України, та неспроможності виконання судового рішення. Також не надано відомості про наявність та обсяг заощаджень, або їх відсутність, відсутність транспортних засобів, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 16, 81, 260, 263, 354, 435 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

у заяві ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовними вимогами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська