справа № 521/2083/25
провадження № 2/521/374/26
14 січня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, треті особи: КП «ЖКС «Хмельницький» Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділення поліції №3 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, треті особи: КП «ЖКС «Хмельницький» Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділення поліції №3 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області, посилаючись на те, що вона проживала разом з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дружина та чоловік, з серпня 2023 року вони вели спільний побут, мали спільний бюджет та були пов`язані взаємними правами та обов`язками, однак шлюб між ними не був зареєстрований.
Позивачка вказує, що ОСОБА_3 проходив службу за контрактом на посаді солдата-снайпера ІНФОРМАЦІЯ_8 в/ч НОМЕР_1 у складі ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти за особливих обставин з 22 липня 2024 року, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області. Позивач повідомила до слідчого відділення поліції №3 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, прохаючи вжити заходів для встановлення місцезнаходження її цивільного чоловіка. Органу досудового розслідування вона передала зубну щітку та бритвений станок, якими користувався зниклий під час відпустки. Інших осіб, які могли б надати матеріал для генетичного дослідження в Україні немає, оскільки мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 перебуває на території однієї з держав Європейського Союзу, а зниклий ОСОБА_3 проживав у м.Одеса з ОСОБА_1 ..
Позивачка зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування фізичної особи на утриманні необхідно їй для ідентифікації тіла, здійснення процедури поховання та має значення для захисту її матеріальних інтересів, в тому числі права на отримання допомоги від держави та отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до позовних вимог позивачка просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти за особливих обставин з 22.07.2024 року, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу та перебувала на утриманні в період часу з липня 2023 року до 22 липня 2024 року; зобов`язати відповідачку, ОСОБА_2 , у разі наявності інформації про місцезнаходження ОСОБА_3 , надати її суду, або, у разі відсутності такої інформації, надати суду документи, що підтверджують факт зникнення безвісти ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідачку, ОСОБА_2 надати необхідні документи до ІНФОРМАЦІЯ_3 і Міністерство Оборони України для забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 на отримання допомоги від держави.
Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_4 подав до суду заяву, відповідно до якої просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи КП «ЖКС «Хмельницький» Виконавчий комітет Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не подав.
Представник третьої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не подав
Представник третьої особи Відділення поліції №3 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не подав.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що солдат ОСОБА_3 , 2004 року народження, зник безвісти 22 липня 2024 року поблизу н.п. Торецьк, Бахмутського району, Донецької області, що підтверджуються сповіщенням сім`ї №24/2 від 29 липня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_2 .
Позивачка у позові вказує, що оскільки мати зниклого безвісти ОСОБА_2 перебуває за кордоном і не планує повернення в Україну, сповіщення їй як цивільній дружині передав син ОСОБА_5 тітки ОСОБА_6 .
Відповідно до копії договору оренди від 05 серпня 2023 року, укладеним між орендодавцем ОСОБА_7 та орендарем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орендар орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає разом з цивільною дружиною ОСОБА_1 ..
Відповідно до копії договору оренди від 21 січня 2024 року, укладеним між орендодавцем ОСОБА_8 та орендарем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орендар орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та мешкає разом з цивільною дружиною ОСОБА_1 .
Згідно з актом про встановлення факту проживання, підписаного сусідами за адресою: АДРЕСА_3 , завіреного КП «ЖКС «Хмельницький», ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 січня 2024 року.
Відповідно до нотаріально засвідчених заяв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , вказані особи підтверджують, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з липня 2023 року.
В матеріалах справи наявні докази систематичних грошових переказів від ОСОБА_15 на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується виписками з рахунку позивачки в АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2024-08.08.2024 року.
У матеріалах справи також наявні спільні фотознімки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року інформація відсутня.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України ).
В пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.
Про ознаки проживання однією сім`єю в даному рішенні від 03.06.1999 року №5-рп/99 Конституційний Суд зазначив, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (п. 6 рішення).
Ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
За приписами ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20 (провадження № 61-7340св22) зроблено висновок, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Згідно до висновків Верховного Суд у постанові від 15.08.2019 року по справі №588/350/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побут, проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та фактично виконували обов`язки подружжя по момент зникнення безвісти ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти з 22 липня 2024 року, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 05 серпня 2023 року до 22 липня 2024 року.
Щодо позовної вимоги про встановлення факту перебування на утриманні суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно із ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК (1502-06)), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12); для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) (1540-06 ) не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має діагноз: ідіопатична генералізована міоклонічна епілепсія Янца з одноразовим генералізованим тоніко-клонічним нападом, що трапився 08 вересня 2014 року за анамнезом, не працює та не має постійного доходу, який би перевищував рівень забезпечення, що надавався ОСОБА_3 . Вказана допомога була для позивачки єдиним, постійним та основним джерелом засобів до існування. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, здійснював повне утримання ОСОБА_1 .
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовна вимога про встановлення факту перебування на утриманні підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачки у разі наявності інформації про місцезнаходження ОСОБА_3 , надати її суду, або, у разі відсутності такої інформації, надати суду документи, що підтверджують факт зникнення безвісти ОСОБА_3 ; зобов`язання відповідачки надати необхідні документи до ІНФОРМАЦІЯ_3 і Міністерство Оборони України для забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 на отримання допомоги від держави суд зазначає наступне.
В обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що вимога до відповідача, ОСОБА_2 , надати інформацію про місцезнаходження ОСОБА_3 (якщо така інформація є) або підтвердити факт його зникнення безвісти є законним підтвердженням юридичного факту, що не порушує права жодної зі сторін. У разі зникнення безвісти відповідач повинна надати документи, що підтверджують її право на отримання допомоги від держави у зв`язку зі зникненням сина, до ІНФОРМАЦІЯ_3 і Міністерства оборони України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом. Вказаною статтею закріплено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, може бути порушене, невизнане або оспорюване право.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспорюванню суд може прийняти рішення про задоволення позову.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право особи на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Стороною позивача не наведено жодних аргументованих обґрунтувань на підтвердження вказаних позовних вимог, не конкретизовано які саме документи позивач просить зобов`язати надати відповідачку, не надано доказів наявності у відповідачки будь-яких документів, що стосуються предмету позову.
Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію сповіщення сім`ї №24/2 від 29 липня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_2 , яке, за її твердженням, їй як цивільній дружині передав син ОСОБА_5 тітки ОСОБА_6 .
Інформації щодо наявності будь-яких інших документів, що підтверджують факт зникнення безвісти ОСОБА_3 , у відповідачки чи інших осіб позовна заява не містить.
На підставі наведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачки у разі наявності інформації про місцезнаходження ОСОБА_3 , надати її суду, або, у разі відсутності такої інформації, надати суду документи, що підтверджують факт зникнення безвісти ОСОБА_3 ; зобов`язання відповідачки надати необхідні документи до ІНФОРМАЦІЯ_5 для забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 на отримання допомоги від держави слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 30,31 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст. 3, 74 СК України, ст. ст. 12, 15, 16, 76, 77, 80, 81,89, 263-265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, треті особи: КП «ЖКС «Хмельницький» Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділення поліції №3 ОРУП 1 ГУНП в Одеській області - задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти з 22 липня 2024 року, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 05 серпня 2023 року до 22 липня 2024 року .
Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 05 серпня 2023 року до 22 липня 2024 року.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.Михайлюк