Справа № 932/7020/25
Провадження № 2/211/2020/26
22 січня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за головуванням судді Н.О. Сарат, з участю секретаря судового засідання С.М. Зоріної, розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Виконувача обов`язків керівника Краматорської окружної прокуратури Мєшкова Дмитра Володимировича, що діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -
Таким чином, громадянин російської федерації ОСОБА_1 11.03.2021 набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Дружківської міської ради Краматорського району Донецької області, та протягом року не виконав обов`язок щодо відчуження даної земельної ділянки відповідно до ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Зазначений факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Факт наявності у Відповідача статусу іноземного громадянина підтверджується доказами, доданими до позовної заяви (копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, дані щодо посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 08.02.2019 № НОМЕР_2 , орган видачі 1401, у яких міститься інформація щодо належності ОСОБА_1 до іноземного громадянства).
На підставі ухвали Довгинцівського районного суду від 26.11.2025 року провадження по справі було прийнято до розгляду та забезпечено позов.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.
Представник позивача був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак не використав свого права на безпосередню участь в судовому засіданні, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Таким чином, громадянин російської федерації ОСОБА_1 11.03.2021 набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Дружківської міської ради Краматорського району Донецької області, та протягом року не виконав обов`язок щодо відчуження даної земельної ділянки відповідно до ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Зазначений факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Факт наявності у Відповідача статусу іноземного громадянина підтверджується доказами, доданими до позовної заяви (копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, дані щодо посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 08.02.2019 № НОМЕР_2 , орган видачі 1401, у яких міститься інформація щодо належності ОСОБА_1 до іноземного громадянства).
Згідно інформації Головного управління ДМС у Донецькій області від 09.04.2024 №1401.3.2-1095/14.3-25, за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні від 08.02.2019. З питань отримання громадянства України, оформлення посвідки на тимчасове проживання, ОСОБА_1 не звертався.
Згідно зі статтями 13,14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, в тому числі, у разі прийняття спадщини.
Відповідно до ч.5 ст.22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, якою не передбачено набуття іноземними громадянами земель сільськогосподарського призначення.
Одночасно за змістом ч.4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
Як вже було зазначено вище, право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.03.2021 приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу, зареєстрованого у спадковому реєстрі за номером 606, про що 11.03.2021 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій у паперовій формі подається за умови встановлення особи заявника. Особа іноземця або особи без громадянства встановлюється за національним, дипломатичним чи службовим паспортом іноземця або іншим документом, що посвідчує особу іноземця або особи без громадянства.
Зі змісту відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що під час проведення реєстраційних дій щодо речових прав на спірну земельну ділянку приватний нотаріус як суб`єкт у сфері державної реєстрації встановив особу громадянина російської федерації ОСОБА_1 .
При цьому відповідно до частини 5 статті 12 зазначеного вище Закону України відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
Факт наявності у Відповідача статусу іноземного громадянина підтверджується доказами, доданими до позовної заяви (копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, дані щодо посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 08.02.2019 № НОМЕР_2 , орган видачі 1401, у яких міститься інформація щодо належності ОСОБА_1 до іноземного громадянства).
Відповідно до статті 3 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно інформації Головного управління ДМС у Донецькій області від 09.04.2024 №1401.3.2-1095/14.3-25, за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні від 08.02.2019. З питань отримання громадянства України, оформлення посвідки на тимчасове проживання, ОСОБА_1 не звертався.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Пунктом ґ ч. 5 ст. 84 Земельного кодексу України передбачено, що держава набуває право власності на землю у разі конфіскації земельної ділянки.
Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 11.03.2021 по даний час) не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави.
Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.
Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».
У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Так, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Оскільки ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства.
У зв`язку із вищезазначеним, в цьому випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.
З огляду на вищевикладене, суд висновує про задоволення позову.
Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали суду від 26.11.2025 року, суд зазначає такого.
Відповідно до ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Якщо протягом зазначеного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Зважаючи на те, що учасники справи не заявили вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки та заборони вчиняти певні дії щодо спірної земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положеньст.158 ЦПК України.
Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за цих обставин і в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, всього 4 161,80 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст. 3, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 346, 356 ЦК України, ст.22, 80, 81 ЗК України, суд, -
позовні вимоги Виконувача обов`язків керівника Краматорської окружної прокуратури Мєшкова Дмитра Володимировича, що діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.
Вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22 січня 2026 року.

Суддя: Н. О. Сарат