Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2026 року Справа № 542/2146/25
Провадження № 2/542/158/26
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Журавель О.В.,
розглянувши заяву представника відповідача адвоката Панченко Олени Олександрівни щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу П`ятенко Людмила Іванівна про визнання заповіту недійсним,-
У провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебувала зазначена справа.
Ухвалою Новосанжарського суду Полтавської області від 14.01.2026 прийнято відмову від позову та провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
22.01.2026 представник позивачки адвокат Гордієнко Н.В. подала заяву, у якій просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Панченко О.О. про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.
В обгрунтування клопотання зазначила, що як вбачається з договору про надання правничої допомоги, у ньому відсутні умови (пункти) щодо порядку обчислення ціни послуг, що надаються адвокатом, які мають бути прописані у договорі максимально детально. Вказала, що ці умови мають бути прописані у договорі максимально детально, а також мають бути детальні рахунки з описом кожної послуги і вартістю окремо за кожну послугу. Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, витрачений адвокатом час на виконання доручень, вважала такий розмір витрат неспівмірним, тобто явно завищеним.
У судове засідання щодо розгляду питання з розподілу судових витрат та ухвалення додаткового рішення учасники справи не з`явилися. До суду подали заяви про проведення судового засідання без їх участі.
За правилами ст. 270 ЦПК України їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що за змістом положень ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В свою чергу, відповідно до положень ч. 3, 6 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. У цьому випадку суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .
У подальшому, у поданому до суду 14.01.2026 клопотанні про стягнення судових витрат представник відповідача вказала розмір витрат, який було фактично здійснено відповідачем та надала докази на підтвердження таких витрат.
Зазначене відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тобто відповідні докази було подано представником відповідача у строк, визначений законом.
Встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 01-12/12/25 від 12.12.2025, клієнт ОСОБА_2 доручає, а адвокатське бюро «Олени Панченко», в особі керуючого бюро Панченко О.О. бере на себе обов`язки щодо: попереднього опрацювання матеріалів справи, наданих клієнтом та формування правової позиції у справі, пошук та вивчення законодавчих та нормативно правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; усних консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з Клієнтом; підготовка та подання до Новосанжарського районного суду Полтавської області відзиву на позовну заяву у справі № 542/2146/25; представництва інтересів в суді першої інстанції у справі № 542/2146/25.
Відповідно до п. 2.3 договору про надання правової допомоги, сплата узгодженої сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється клієнтом в безготівковому порядку, шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро, реквізити якого зазначаються у відповідному рахунку на оплату гонорару або готівкою з подальшим виданням Бюро прибуткового касового ордеру.
На обґрунтування клопотання про стягнення витрат на правову допомогу представником відповідача також надано до суду Акт приймання передачі виконаних робіт № 1 (наданої правничої допомоги) згідно з Договором про надання правничної допомоги № 01-12/12/25 від 12.12.2025 з розрахунку суми гонорару адвоката та оплати за надану правничу (правову) допомогу та пов`язаних послуг з детальним описом наданої правової допомоги, її тривалості та загальної вартості.
Згідно з наданим Актом приймання-передачі виконаних робіт № 1 про надання правничої допомоги від 14.01.2026 адвокатом були виконані наступні роботи: попередньо опрацьовано позовну заяву з додатками, отриману ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 , з формуванням правової позиції у справі (1 год), підготовка та надіслання до суду та учасникам у справі відзиву на позов, з попереднім надісланням зазначеного відзиву Клієнту з метою його опрацювання, надання пропозицій та зауважень (8 год), консультація та роз`яснення щодо перспектив задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до ОСОБА_2 , проведено узгодження позиції по справі обговорено хід ведення справи з клієнтом (1 год), підготовлено та надіслано до КНП «Новосанжарська центральна лікарня» та КНП «Новосанжарський центр Центр ПМСД» адвокатські запити № 01-16/12/25 від 16.12.2025 та № 01-17/12/25 від 17.12.2025 (1,5 год), підготовлено та надіслано до суду клопотання про виклик свідків, клопотання про витребування доказів, клопотання від 12.01.2026, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу (2,5 год). Отже, загальний об`єм робіт, виконаних адвокатом становить 14 год.
Надаючи оцінку зазначеним доказам, а також твердженням представників сторін у поданих ними заявах, суд враховує, що згідно з положеннями статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для цілей розподілу судових витрат слід враховувати: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив відповідач, суд також враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат
для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд вважає релевантними зазначені положення закону та судову практику й у цій справі, де рішення про розподіл судових витрат суд приймає на підставі ч. 3, 6 ст. 142 ЦПК України.
З огляду на характер виконаних адвокатом робіт і обсяг наданих послуг, характер спору, складність справи, суд вважає, що зазначений відповідачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи. Крім того, розмір витрат на правову допомогу, заявлений відповідачем є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, з огляду на що слід зробити висновок й про те, що такі витрати не були неминучими для відповідача. Також суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу, який просить стягнути відповідач не відповідає критеріям розумності та реальності витрат на правничу допомогу, з огляду на розумну необхідність судових витрат у цій конкретній справі.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 7000,00 грн.
На переконання суду, саме така сума гонорару адвоката є пропорційною до предмета спору.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 .
При цьому, суд не примає до уваги доводи представника позивача- адвоката Гордієнко Н.В. в частині щодо незазначення представником відповідача детального опису робіт та їх вартості, оскільки пункт 1.3 договору про надання правничої допомоги та акт приймання- передачі виконаних робіт містять зазначення обсягу та виду робіт, часу, витраченого на них та їх вартість.
Враховуючи наведене, суд вважає, що заява представника відповідача адвоката Панченко О.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 81, 137, 141, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд,
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу П`ятенко Людмила Іванівна про визнання заповіту недійсним.
Заяву представника відповідача адвоката Панченко О.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн (сім тисяч грн 00 коп).
Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Новосанжарського районного суду
Полтавської області Кашуба М.І.
Повне рішення складено 22.01.2026.