Провадження № 2/211/2099/26
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

( заочне )

24 лютого 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТзДВ «Оберіг» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 106 113,82 грн., з яких сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 81 055,12 грн., інфляційні втрати в сумі 4 130,93 грн., пеню в сумі 19 062,39 грн. та 3% річних в сумі 1 865,38 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої страховику було завдано збитків. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 14 січня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої декілька транспортних засобів отримали механічні пошкодження, їх власникам було завдано матеріальних збитків. У судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною 1 статті 130 КУпАП, а отже встановлено факт керування відповідачем під час настання пригоди транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальністю відповідача, як водія транспортного засобу, була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-213621736. Так, відповідно до ремонтної калькуляції, вартість одного із пошкоджених у пригоді транспортних засобів «Hyundai Tucson» державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням зносу та з урахуванням ПДВ складає 20 077,69 грн., відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 23.05.2024 було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 20 000,00 грн., яку сплачено страховиком потерпілій особі. Відповідно до ремонтної калькуляції, вартість одного із пошкоджених у пригоді транспортних засобів «Mercedes-Benz 412D» державний номерний знак НОМЕР_3 з урахуванням зносу та з урахуванням ПДВ складає 68 555,12 грн., відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 01.05.2025 було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 61 055,12 грн., яку сплачено страховиком потерпілій особі. Таким чином загальна сума, відшкодована страховиком потерпілим становить 81 055,12 грн. Тому беручи відсутність належного реагування відповідачем на досудову вимогу страховика, а отже право останнього щодо нарахування сум збитків на підставі частини 2 статті 625 ЦК України та пені на підставі 549-550 ЦК України, позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача адвокат Войціховський А.В. просить розгляд справи проводити за відсутності представника, на вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 не повідомив причину неявки, відзиву на позов не подав.

Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 14 січня 2024 року о 16-13 годині в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Металургійний район, на регульованому перехресті вул. Нікопольське шосе, пр. Металургів,водій ОСОБА_1 керував ТЗ Деу Ланос, ДНЗ НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, згідно проведеного результату токсикологічного дослідження крові на алкоголь №248 від 15.01.2024, з результатом 3,0% проміле, який зазначено у висновку експерта від 28.02.2024 постановою слідчого від 19.03.2024, був не уважним, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль Мерседес-Бенц 412Д д.н.з. НОМЕР_3 , водій ОСОБА_2 , який знаходився у нерухомому стані та який після удару по інерції продовжив в некерованому стані рух та скоїв наїзд на автомобіль «Hyundai Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 , який також стояв, після чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, а сам водій ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень згідно постанови слідчого від 19.03.2024.Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДД, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 130 КУпАП та також порушив вимоги п. 2.3б, 13.1ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Указані обставини встановлені постановою Металургійного (колишній Дзержинський) районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року у справі № 210/1961/24, якою відповідача визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130,124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частина шоста статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Так, цивільно-правова відповідальністю ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_1 , забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-213621736.

Із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії ТОВ «Страхова група «Оберіг» звернувся власник транспортного засобу «Hyundai Tucson» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 де відповідно до ремонтної калькуляції, вартість пошкодженого у пригоді транспортних засобів «Hyundai Tucson» державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням зносу та з урахуванням ПДВ склала 20 077,69 грн.

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 23.05.2024 було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 20 000,00 грн., яку сплачено страховиком потерпілій особі, що підтверджується письмовими доказами (актами огляду транспортних засобів, ремонтними калькуляціями, платіжним дорученням, тощо) та не спростовано відповідачем.

Крім того, із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії ТОВ «Страхова група «Оберіг» звернувся власник транспортного засобу «Mercedes-Benz 412D» державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_4 , де відповідно до ремонтної калькуляції, вартість пошкодженого у пригоді транспортного засобу «Mercedes-Benz 412D» державний номерний знак НОМЕР_3 з урахуванням зносу та з урахуванням ПДВ склала 68 555,12 грн.

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 01.05.2025 було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 61 055,12 грн., яку сплачено страховиком потерпілій особі, що підтверджується письмовими доказами (актами огляду транспортних засобів, ремонтними калькуляціями, платіжним дорученням, тощо)та не спростовано відповідачем.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, ТДВ «Страхова група «Оберіг» після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до особи, визначеної у пункті 13.1статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Факт керування відповідачем в момент пригоди транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується постановою суду , відповідно до якої ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригодиперебував у стані алкогольного сп`яніння, згідно проведеного результату токсикологічного дослідження крові на алкоголь №248 від 15.01.2024, з результатом 3,0% проміле, який зазначено у висновку експерта від 28.02.2024 постановою слідчого від 19.03.2024. У судовому засіданні відповідач вину у вчиненні правопорушень визнав, з текстом постанови обізнаний.

Таким чином, судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно-правових обов`язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов`язковий характер.

Тому, відповідно до статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Крім того, згідно частини 1 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (частина 3 статті 549 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15,провадження № 14-68цс18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою статті613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

У судовому засіданні відповідачем не спростовано факт обізнаності із наявною до нього вимогою страховика про стягнення в порядку регресу виплаченого потерпілим страхового відшкодування, а тому беручи до уваги направлену на адресу відповідача вимогу від 11.01.2025 та наданий до суду розрахунок, не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог в цій частині.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням вищезазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу та задоволення позовної заяви в повному обсязі, відсутність обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з доведенням їх не співмірності в цій частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

Керуючись ст. ст. 979, 1187, 1188,1191 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 81,89, 141, 263, 265, 280-284,288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14), суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 81 055 (вісімдесят одна тисяча п`ятдесят п`ять) гривень 12 коп., а також інфляційні втрати в сумі 4 130 (чотири тисячі сто тридцять) гривень 93 коп., пеню в сумі 19 062 (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят дві) гривні 39 коп. та 3% річних в сумі 1 865 (одна тисяча вісімсот шістдесят п`ять) гривень 38 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 7 300 (сім тисяч триста) гривень 00 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко