Ухвала

20 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 599/1352/24

провадження № 61-393ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у справі за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах Держави Україна в особі Тернопільської обласної (військової) державної адміністрації до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Фермерського господарства «Софія-А», третя особа - Управління екології та природних ресурсів Тернопільської військової державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні земельною ділянкою природо-заповідного фонду,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року керівник Тернопільська окружна прокуратура в інтересах Держави Україна в особі Тернопільської обласної (військової) державної адміністрації звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди Тернопільській обласній державній адміністрації, що набула статусу Тернопільської обласної військової адміністрації у користуванні і розпорядженні землями природно-заповідного фонду шляхом: повернення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1908, площею 2,00 га, від ОСОБА_1 на користь держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації, що набула статусу Тернопільської обласної військової адміністрації; скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1908, площею 2,00 га в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно та припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1908, площею 2,00 га; визнання недійсним договору оренди від 04 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Софія-А».

Зборівський районний суд Тернопільської області рішенням від 04 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної (військової) державної адміністрації задовольнив частково. Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року змінив, виклав мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишив без змін.

08 січня 2026 року заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року поновлено заступнику керівника Тернопільської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року. Касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником виконано.

В касаційній скарзі заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 686/18872/21, від 09 січня 2021 року у справі № 709/480/23, від 13 серпня 2019 року у справі № 910/11164/16, від 26 лютого 2929 року у справі № 911/3315/17, від 16 вересня 2022 року у справі № 752/3090/19, від 25 липня 2019 року у справі № 910/14803/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 910/2323/18, від 02 квітня 2024 року у справі № 904/917/23, від 06 квітня 2020 року у справі № 369/8770/14-ц, від 17 грудня 2019 року у справі № 915/1456/15, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 12 березня 2025 року у справі № 676/76/22, від 26 липня 2024 року у справі № 201/11316/21, від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, від 22 травня 2024 року у справі № 916/1750/22.

Враховуючи те, що постанови Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі № 906/1032/24 та від 27 січня 2026 у справі № 921/671/24, на які посилається у касаційній скарзі заявник, постановлені та оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень після ухвалення оскаржуваної постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, тому посилання на указані постанови Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судових рішень.

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 125 ЗК України (право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав), пунктів «б» та «г» частини першої статті 81 ЗК України у взаємозв`язку із частиною шостою статті 186 ЗК України, частинами третьою та четвертою статті 186-1 ЗК України (затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки), частини першої, другої статті 328, частин першої, другої та четвертої статті 25 ЦК України (здатність мати цивільні права та обов`язки - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті) щодо можливості прийняття та чинності рішення про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність, прийнятого на користь померлої особи, після її смерті;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у їх взаємозв`язку із статтями 1216, 1218, частини першої статті 1225 ЦК України в частині правових наслідків такого рішення (прийнятого після смерті фізичної особи, на користь якої воно прийняте) на реальний обсяг прав померлої особи, зокрема майнових прав на земельну ділянку;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 125, пунктів «б» та «г» частини першої статті 81, частини шостої статті 186, частин третьої, четвертої статті 186-1, статей 43, 44, 150 ЗК України, частин першої, другої статті 328, частин першої, другої та четвертої статті 25, статей 1216, 1218, частини першої статті 1225 ЦК України, враховуючи імперативну заборону, встановлену у пункті «в» частини четвертої статті 83, пункті «г» частини четвертої статті 84 ЗК України щодо можливості спадкування особливо цінних земель - земель природно-заповідного фонду, сформованих як землі з іншим цільовим призначенням після прийняття уповноваженим органом рішення про створення/оголошення території природно-заповідного фонду за відсутності рішення суб`єкта владних повноважень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнятого за життя цієї особи, а також протиправність його затвердження за відсутності погоджень, встановлених частиною третьою статті 186-1 ЗК України (що діяла на час виникнення спірних правовідносин);

- відсутній висновок Верховного Суду про застосування статей 20, 79-1, 43, 44, 152 ЗК України, статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», частини четвертої статті 18, пункту 4 частини першої статті 14, статей 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статей 4, 15 Закону України «Про оренду землі», статей 203, 215, 317, 319 ЦК України щодо можливості передачі в оренду неуповноваженою особою та використання земель природно-заповідного фонду для цілей, які суперечать вимогам статей 8, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», положенню про відповідний заповідний об`єкт та порушують режим використання такої території, а також можуть призвести до пошкодження, втрати відповідними природними комплексами та об`єктами тієї особливої природоохоронної, наукової, естетичної, рекреаційної та іншої цінності, можуть істотно негативно вплинути на збереження природної різноманітності;

- відсутній висновок Верховного Суду з питань комплексного застосування статей 16, 391 ЦК України, статей 21, 79-1, 152 ЗК України, статей 3, 20, частини шостої статті 16, частини десятої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», та п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, абзаців 2, 3 частини третьої статті 26, пунктів 4, 5 частини першої статті 14, статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як самостійного, достатнього та ефективного способу захисту в негаторних позовах для відновлення статусу, меж та цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного фонду, а також збереження останнього як національного багатства від пошкодження та знищення;

- відсутній висновок Верховного Суду з питань застосування у взаємозв`язку статей 16, 391 ЦК України, статей 21, 79-1, 152 ЗК України, статей 3, 20, частини шостої статті 16, частини десятої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», та п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, абзаців 2, 3 частини третьої статті 26, пунктів 4, 5 частини першої статті 14, статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо ефективності та належності способу захисту прав та інтересів держави на частину земель природно-заповідного фонду внаслідок задоволення вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК з одночасним припиненням щодо неї всіх речових прав, внаслідок порушення вимог земельного та природоохоронного законодавства щодо встановлення та зміни цільового призначення (наявності в межах сформованого об`єкта цивільних прав двох частин із різними видами цільового призначення), вибуття частини земельної ділянки поза волею належного власника та розпорядника, за результатом чого на таку частину земельної ділянки всупереч імперативній забороні ЗК України зареєстровано право приватної власності, а іншу частину - набути не міг з огляду на неможливість набуття в порядку спадкування земель державної власності;

- суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.

Разом із цим, у касаційній скарзі заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи у судове засідання суд вирішує з урахуванням конкретних обставин справи та встановленої необхідності надання пояснень учасниками справи.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки розгляд справи Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та необхідність виклику учасників справи для надання пояснень відсутня, підстав для задоволення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, немає.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.

Витребувати з Зборівського районного суду Тернопільської області цивільну справу № 599/1352/24 за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах Держави Україна в особі Тернопільської обласної (військової) державної адміністрації до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Фермерського господарства «Софія-А», третя особа - Управління екології та природних ресурсів Тернопільської військової державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні земельною ділянкою природо-заповідного фонду.

У задоволенні клопотання заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін відмовити.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов