УХВАЛА

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 333/5694/25

провадження № 61-1602ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фігурський Максим Анатолійович, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 97 083,89 грн.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 97 083,89 грн, а також 2 422,40 грн судового збору, сплаченого при поданні позову, та 8 221,09 грн витрат на правову допомогу.

Не погодившись із цим рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави судовий збір в сумі 3 633,60 грн.

03 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Фігурський М. А. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення із позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 35 000 грн, з яких 15 000 грн за розгляду справи в суді першої інстанції та 20 000 грн - в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2026 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Фігурського М. А. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Апеляційний суд врахував, що подаючи 03 січня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення, апелянт всупереч вимог частини першої статті 246 ЦПК України не вказав на наявність поважних причин неподання доказів про ці витрати до закінчення судових дебатів у справі. При цьому апеляційний суд звернув увагу, що за умовами договору про надання правничої допомоги

від 19 серпня 2025 року та додаткової угоди до цього договору, сума гонорару адвоката є фіксованою і не залежить від обсягу наданих послуг, а отже була відома до ухвалення рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

09 лютого 2026 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Фігурський М. А. подав касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 січня 2026 року у справі

№ 333/5694/25, яку просить скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив в ухваленні додаткового рішення.

Звертає увагу, що апелянтом було дотримано строк подання доказів понесених судових витрат та подано заяву про ухвалення додаткового рішення на четвертий день після складення повного тексту постанови апеляційного суду. Наголошує, що акт про надання правничої допомоги було підписано лише

01 січня 2026 року, а отже він не міг бути наданий суду до звершення розгляду справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове судове рішення не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Згідно з частинами першою, другою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У постановах від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, від 15 листопада 2024 року у справі № 756/12382/19 Верховний Суд вказував, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання відповідних доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

У постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц Верховний Суд роз`яснив, що тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

У розглядуваній справі апеляційний суд встановив, що згідно з Договором про надання правничої допомоги та Додатковою угодою до цього договору, укладеними 19 серпня 2025 року між ОСОБА_1 і Адвокатським об`єднанням «Юр-Центр», від імені якого діяв адвокат Фігурський М. А., розмір гонорару за надання правничої допомоги є фіксованим, не залежить від обсягу наданих послуг (виконаних робіт) і становить 15 000 грн за представництво у Зборівському районному суді Тернопільської області та 20 000 грн за представництво в Тернопільському апеляційному суді.

Тобто розмір судових витрат на правничу допомогу, які має сплатити відповідачка, був їй заздалегідь відомий і будь-яких перешкод для подання, до завершення розгляду справи, вказаного Договору з додатковою угодою і заяви про стягнення передбачених ними витрат, ОСОБА_1 та/або її представник не мали.

Однак до завершення розгляду справи в апеляційному суді відповідачка не заявила про стягнення судових витрат, передбачених Договором про надання правничої допомоги та Додатковою угодою від 19 серпня 2025 року, і вказані договір з додатковою угодою судам не надала.

Посилання заявниці на те, що Акт про надання правової допомоги було складено лише 01 січня 2026 року, на правильність висновків апеляційного суду в цьому випадку не впливає, оскільки згідно з Договором про надання правничої допомоги та Додатковою угодою від 19 серпня 2025 року сума гонорару не залежить від обсягу наданих послуг (виконаних робіт).

Датою ухвалення постанови Тернопільського апеляційного суду є 22 грудня 2025 року, а не дата складення її повного (30 грудня 2025 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права і не спростовують висновків апеляційного суду в оскарженій ухвалі.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову ухвалити додаткове рішення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фігурський Максим Анатолійович, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 січня

2026 року у справі № 333/5694/25.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников