КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2284/2026 Головуючий у 2 інстанції ТаргонійД.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мягкова Миколи Олександровича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від18 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2023 адвокат Козаченко Катерина Вадимівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме:

- здійснення поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 цивільну справу №752/11647/23 передано судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К.Г., якою в подальшому 07.07.2025 постановлено ухвалу про самовідвід судді у вказаній справі.

31.07.2023 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.07.2025 представник позивача адвокат Козаченко К.В. за допомогою системи «Електронний суд» надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якому вказала ціну позову у розмірі 1 983400 грн та просила здійснити поділ майна наступним шляхом:

- виділити в натурі їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- залишити у власності відповідача грошові кошти подружжя, які знаходилися на його банківських рахунках, у сумі 5068 734,92 грн;

- визнати за нею право власності на вказану квартиру.

На підставі протоколу повторного розподілу вказаної справи між суддями від 14.07.2025 було визначено головуючим суддею Кокошка О.Б.

17.07.2025 судом постановлена ухвала про залишення вказаної позовної заяви без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

- до позовної заяви не додано документів на підтвердження дійсної ринкової вартості нерухомого майна, відносно якого заявлено вимоги майнового характеру, станом на дату пред`явлення позовної заяви до суду - 12.06.2023, або на підтвердження орієнтовної вартості подібного нерухомого майна, а саме звіту про оцінку майна або актів оцінки майна відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»;

- у позовній заяві не визначена ціна позову на дату пред`явлення позовної заяви до суду - 12.06.2023, виходячи із загального розміру майна подружжя, яке складається із вказаних квартири та грошових коштів;

- до позовної заяви не додано документ на підтвердження сплаченого судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 1% від ціни позову (але не менше 1073,60 грн та не більше 13420 грн) за відрахуванням сплаченого судового збору у сумі 8052 грн за відповідними реквізитами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від18 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Мягков М.О., посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху суддя Кокошко О.Б. керувався ч. 11-13 ст. 187 ЦПК України, однак застосування цих положень процесуального закону скаржник вважає неправильним, оскільки в даному випадку провадження у справі було відкрито іншим суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. ще 31.07.2023 року, яка при відкритті провадження перевірила позовні вимоги на предмет додержання вимогам ЦПК України і визнала прийнятною позовну заяву.

Вказує, що законодавством не передбачено повторну перевірку іншим суддею дотримання вимог статей 175, 177 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Прядко Р.В. наводить заперечення проти доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Звертає увагу на те, що процесуальне законодавство прямо передбачає можливість суду, за наявності підстав, залишити позовну заяву без розгляду після відкриття провадження.

У тому разі, коли позивач, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не вчиняє жодних дій з виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, він має розуміти невідворотність настання для нього негативних процесуальних наслідків, а протилежна сторона вправі очікувати на дотримання судом вимог процесуального закону - залишення позову без розгляду у зв`язку із не усуненням позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Прядко Р.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, підтримавши доводи, викладені ним у відзиві.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства, про причини неявки суд не повідомляли.

Керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу без участі позивача та її представника, оскільки їх неявка не перешкоджає перегляду ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів даної справи вбачається, що 13.06.2023 адвокат Козаченко Катерина Вадимівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме:

- здійснення поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Пред`являючи вказаний позов, представник позивача зазначив ціну позову 991 700,00 грн, за який сплатив судовий збір у розмірі 8052 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2023 (позов подано до суду 12.06.2023) не менше 1073,60 грн та не більше 13420 грн.

Таким чином, при поданні позовної заяви судовий збір було сплачено не в повному обсязі.

06.07.2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просила здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення їй у власність квартиру загальною площею 105,5 кв.м., шо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; залишити у власності відповідача ОСОБА_2 грошові кошти подружжя, які знаходяться на банківських рахунках відповідача в сумі 5 068 734,92 грн.

В уточнені позовній заяві із посиланням на копію договору купівлі-продажу спірної квартири від 21.11.2014 позивачка визначила її вартість у розмірі 1 983 400,00 грн.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пред`явлено позов, який, з урахуванням уточнення, містить вимоги майнового характеру, зокрема про здійснення поділу майна подружжя щодо вказаного нерухомого майна та грошових коштів, за які ціна позову становить загальний розмір із суми вказаних грошових коштів та розміру вартості вказаного нерухомого майна.Водночас, позивачем до позовної заяви не додано звіту про оцінку нерухомого майна, яке є предметом вказаного позову, станом на дату пред`явлення позову - 12.06.2023 р. Через відсутність звіту про оцінку вказаного нерухомого майна, яке є предметом вказаного позову, суд позбавлений можливості перевірити правильність визначення позивачем загального розміру ціни позову.Крім того, судом не взято до уваги договір купівлі-продажу квартири від 21.11.2014, як доказ вартості вказаного нерухомого майна станом на дату пред`явлення позову, оскільки вказаний договір містить розмір вартості нерухомого майна станом на дату його укладання.

Посилаючись на зазначені обставини, суд надав позивачу строк для усунення визначених в ухвалі недоліків, а саме: для подання документів на підтвердження дійсної ринкової вартості спірного нерухомого майна станом на дату пред`явлення позовної заяви до суду - 12.06.2023, або на підтвердження орієнтовної вартості подібного нерухомого майна, а саме звіту про оцінку майна або актів оцінки майна відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; для визначення ціни позову на дату пред`явлення позовної заяви до суду - 12.06.2023, виходячи із загального розміру майна подружжя, яке складається із вказаних квартири та грошових коштів; сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 1% від ціни позову (але не менше 1073,60 грн та не більше 13420 грн) за відрахуванням сплаченого судового збору у сумі 8052 грн.

Копія вказаної ухвали суду була 18.07.2025 та 11.08.2025 доставлена до електронної скриньки та електронного кабінету позивача та представника позивача, що підтверджується відповідними довідками.

На виконання вказаної ухвали суду позивач та представник позивача у встановлений судом строк не надали до суду належно оформлених позовної заяви із зазначенням ціни позову, документів на підтвердження дійсної ринкової вартості нерухомого майна, в тому числі документ на підтвердження сплати судового збору, що стало підставою для постановлення судом оскаржуваної ухвали суду про залишення позову без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають вимогам процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону (частина третя статті 176 ЦПК України).

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частина четверта статті 177 ЦПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що при поданні позовної заяви судовий збір було сплачено позивачем без дотримання ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Подаючи заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачем фактично було змінено предмет позову, зазначено іншу ціну позову, розмір якої більше первісної, однак судового збору не доплачено.

З огляду на вказане, суд першої інстанції правомірно залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків та сплати судового збору, за вирахуванням суми судового збору, сплаченого при поданні первісної позовної заяви до суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), висновки якого належить застосовувати судам, вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 06 грудня 2007 року в справі «VOLOVIK v. UKRAINE», № 15123/03, параграфи 53, 55).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частин одинадцятої-тринадцятої статті 187 ЦПК України (в редакції на дату залишення позову без розгляду) суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

На підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Отже, законодавець прямими нормами процесуального закону передбачає можливість залишення без руху позовної заяви для усунення її недоліків вже після відкриття провадження в справі та визначає наслідком неусунення таких недоліків залишення позову без розгляду, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не наділений право на залишення позову без розгляду після відкриття провадження у справі, є безпідставними.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду судом першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мягкова Миколи Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23.02.2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.