КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4966/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі: ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Семенчук Ю. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Семенчук Юлії Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Бебешка М. М.

від 28 жовтня 2025 року

у цивільній справі № 357/4004/25 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 ; Виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області; ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, якою просив визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначити ОСОБА_1 , опікуном недієздатної ОСОБА_2 (за поданням органу опіки та піклування).

В обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою з інвалідністю другої групи, перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря та лікаря психіатра із діагнозом «Синдром Дауна». До недавнього часу догляд за ОСОБА_2 здійснювали її батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, через похилий вік та незадовільний стан здоров`я батьки не мають можливості опікуватися донькою, через що ОСОБА_1 , який є троюрідним братом ОСОБА_2 , забрав останню до свого будинку та опікується нею. З 18 березня 2025 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою реєстрації ОСОБА_1 . Заявник має добрий стан здоров`я, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері, тому може бути опікуном ОСОБА_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року заяву задоволено частково. Визнано недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено над нею опіку. В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

До встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 , покладено на виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, як орган опіки та піклування для здійснення обов`язків з опіки над нею.

В апеляційній скарзі адвокат Семенчук Ю. М., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови заяви та постановити в цій частині нове рішення яким призначити ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 .

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у призначенні його опікуном підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин. Зазначає, що він фактично забезпечує постійний догляд за ОСОБА_2 , яка через стан здоров`я не може самостійно здійснювати свої права. Звертає увагу на те, що він бере на себе повне матеріальне забезпечення підопічної, включаючи витрати на харчування та лікування. Вказує, що підопічна проживає разом із ним та його матір`ю, а умови їхнього спільного побуту є належними. Наголошує, що інші родичі не мають змоги виконувати обов`язки опікуна через старість або проживання за межами України. Скаржник стверджує, що суд першої інстанції не врахував його позитивні характеристики та фінансову спроможність. Підкреслює, що проходження ним військової служби на адміністративній посаді в тиловій частині не заважає щоденному піклуванню про сестру. Апелянт посилається на практику Рівненського апеляційного суду, за якою обов`язок оборони держави не скасовує цивільні права та обов`язки опікуна. Звертає увагу на наявність медичних обмежень у нього самого, що підтверджує небойовий характер його служби. Вважає висновок органу опіки формальним та таким, що не відповідає інтересам недієздатної особи. Зазначає про наявність емоційного зв`язку із підопічною, що є критично важливим для осіб із синдромом Дауна . На думку апелянта, відмова суду призвела до залишення хворої особи без реального правового захисту. Стверджує, що закон не вимагає виключно особистого виконання всіх опікунських обов`язків і допускає залучення третіх осіб, з огляду на що, просить суд врахувати відсутність інших кандидатів на роль опікуна у цій справі та призначити його опікуном, оскільки він є єдиною особою, здатною забезпечити інтереси сестри.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат Семенчук Ю. М., підтримали апеляційну скаргу і викладених у ній підстав та доводів.

Від Узинської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради.

Інші учасники не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення заявника ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, безстроково.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 262-ц від 23.07.2025 ОСОБА_6 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - помірну розумову відсталість та за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і не може з`являтися в судове засідання та особисто давати пояснення по суті.

ОСОБА_2 з 03.03.2025 зареєстрована за однією адресою із заявником.

Заявником одночасно із заявою подано до суду копії заяв батьків ОСОБА_2 , адресованих до суду без дати щодо не можливості здійснювати догляд за ОСОБА_2 через стан здоров`я та похилий вік і не заперечують проти того, щоб обов`язки опікуна взяв на себе троюрідний племінник батька ОСОБА_2 . До вказаних заяв долучено в копіях виписки з амбулаторних карток останніх, у яких рекомендовано останнім вживати лікарські засоби та проходити обстеження у лікарів.

Рішенням виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 19.05.2025 визнано недоцільним призначення заявника опікуном над ОСОБА_2 через те, що остання не визнана недієздатною.

Рішенням виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 24.10.2025 про затвердження висновку про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном відносно повнолітньої ОСОБА_2 , так як ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, немає можливості в повній мірі виконувати обов`язки опікуна, а його матір ОСОБА_7 , працює на 1,5 ставки у Чепиліївському ліцеї Узинської міської ради.

Представником заявника додатково долучено докази стосовно стану здоров`я батьків ОСОБА_2 та заявника ОСОБА_1 ; щодо реєстрації ОСОБА_2 за адресою проживання ОСОБА_1 ; довідки про доходи ОСОБА_1 ; довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 ; медичні документи щодо неможливості батьків ОСОБА_2 виконувати обов`язки опікуна; заяву рідного брата ОСОБА_2 про неможливість бути опікуном; акт обстеження матеріально-побутових потреб сім`ї ОСОБА_1 від 17.04.2025, згідно з яким встановлено, що утриманням та доглядом хворої ОСОБА_2 займається тітка ОСОБА_7 .

Задовольняючи заяву в частині визнання особи недієздатною та відмовляючи у призначенні заявника опікуном, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язковою умовою призначення конкретної особи опікуном є наявність відповідного позитивного подання органу опіки та піклування. Встановивши, що виконавчий комітет Узинської міської ради двічі надав висновок про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення цієї частини вимог. Суд першої інстанції врахував, що заявник є діючим військовослужбовцем і в умовах воєнного стану його обов`язок щодо захисту Вітчизни (ст. 65 Конституції України) може перешкоджати належному забезпеченню догляду та лікування підопічної. Спираючись на положення статей 63, 67 ЦК України, суд наголосив на необхідності реальної можливості особи щоденно дбати про підопічного та створювати йому належні побутові умови та керуючись інтересами недієздатної особи, поклав обов`язки з опіки на орган опіки та піклування до моменту призначення опікуна-фізичної особи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з висновками суду в частині визнання особи недієздатною, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Аналогічна норма закріплена у процесуальному законодавстві: відповідно до частини першої статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

Системний аналіз статті 60 ЦК України та статті 300 ЦПК України свідчить про те, що процесуальною підставою для призначення судом конкретної особи опікуном є наявність відповідного подання органу опіки та піклування про доцільність такого призначення.

У подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24.07.2024 у справі № 727/597/24 дійшов наступного висновку: призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування... Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки опікуна». Також Верховний Суд у зазначеній постанові наголосив, що вирішуючи питання про призначення опіки, суд не діє самостійно у виборі кандидатури без врахування позиції профільного органу, а приймає рішення на підставі подання.

У справі, що переглядається, орган опіки та піклування надав суду висновок про недоцільність призначення заявника опікуном. За відсутності позитивного подання органу опіки та піклування у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для призначення скаржника опікуном.

Колегія суддів відзначає, що саме відсутність позитивного висновку (подання) органу опіки та піклування є тією процесуальною перешкодою, яка унеможливлює призначення опікуна судом, незалежно від фактичних причин, що лягли в основу такого висновку органу опіки.

Колегія суддів відзначає, що рішення суду про покладення обов`язків опікуна на орган опіки та піклування є правильним способом захисту прав недієздатної особи в ситуації, коли призначення запропонованої фізичної особи є неможливим через відсутність подання. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.12.2024 у справі № 634/1126/23, де суд касаційної інстанції погодився з аналогічним вирішенням справи, вказавши на необхідність забезпечення соціально-правового захисту недієздатної особи державним органом до моменту можливого призначення іншого опікуна-фізичної особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору, колегія суддів виходить з того, що сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про неможливість призначення опікуна за відсутності позитивного подання органу опіки.

Апелянт не позбавлений права повторно ініціювати питання про своє призначення опікуном у разі отримання позитивного подання органу опіки та піклування у майбутньому.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Семенчук Юлії Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 лютого 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов