УХВАЛА

(про повернення позовної заяви)

23.02.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Єригіна І.М., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТзОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О.В., звернувся до Богунського районного суду міста Житомира із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Дослідивши матеріали заяви з додатками, суддею встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 7 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Так, на підтвердження повноважень представника, суду було надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої директором значиться Поляков О.В. З вказаної виписки також вбачається, що вищим органом товариства є загальні збори учасників а виконавчим - директор.

Суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно якої починаючи з 29.12.2019 року, з моменту набрання чинності Законом України від 18.12.2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № 303/4297/20 (п. 18), Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.02.2024 року у справі № 2-401/11, від 28.02.2024 року у справі № 604/649/23, від 12.03.2024 року у справі № 296/1646/23, від 29.04.2024 року у справі № 536/1267/18.

У своїй постанові від 22.02.2024 року у справі № 460/9301/23 Верховний Суд з покликанням на позицію Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 08.06.2022 року у справі № 303/4297/20, дійшов висновку, що витяг з ЄДР не може самостійно підтверджувати повноваження особи діяти за правилами самопредставництва без надання відповідних документів, з яких підтверджується, що у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи).

Також, Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 року у справі № 320/508/23 погодився з позицією про те, що витяг з ЄДР, до якого включені відомості про осіб, уповноважених представляти юридичну особу, взагалі не є належним доказом наявності в особи права представляти юридичну особу в порядку самопредставництва та при вирішенні питання про достатність документів на підтвердження діяти в порядку самопредставництва досліджував посадову інструкцію особи, що підписала процесуальний документ.

Так, суддя зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 58 ЦПК України та ч. 1, ч. 2 ст. 60 ЦПК України, представництво юридичної особи може здійснюватися або в порядку самопредставництва, або ж адвокатом, незалежно від того, малозначною є справа чи ні, оскільки інше тлумачення цих норм суперечило б змісту інституту представництва юридичної особи, і в такому разі інтереси юридичної особи, не зважаючи на імперативні приписи ч. 3 ст. 58 ЦПК України разом з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, могла би представляти будь-яка фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність з наданням лише довіреності. Натомість, можливість представляти інтереси юридичної особи будь-якою фізичною особою, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність, на підставі лише довіреності (не як адвоката), або ж в порядку самопредставництва тільки на підставі довіреності, суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № № 303/4297/20 та вказаним приписам ЦПК України.

Необхідність підтвердження повноважень діяти від імені позивача за правилами самопредставництва наведеними документами підтверджена сталою практикою Верховного Суду (зокрема, ухвала від 23.05.2024 року у справі № 205/12147/23, ухвала від 17.12.2024 року у справі № 2-2819/10, ухвала від 31.03.2025 року у справі № 727/4375/24).

Водночас суддя звертає увагу, що надана виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у якій директором зазначено ОСОБА_2 , не може вважатися належним доказом на підтвердження його повноважень звертатися до суду від імені товариства. Із вказаної виписки вбачається, що вищим органом товариства є загальні збори учасників, а виконавчим директор, однак такі відомості не розкривають змісту компетенції виконавчого органу та не визначають, які саме дії директор має право вчиняти самостійно, а які потребують попереднього схвалення або рішення загальних зборів.

Згідно з положеннями законодавства та загальними засадами корпоративного управління, директор реалізує виконавчі функції в межах, визначених статутом або рішенням загальних зборів учасників, які є вищим органом управління товариства. Відтак, саме у статуті або протоколах зборів мають міститися відомості про те, чи уповноважено директора на вчинення певних дій зокрема, на подання позову або представництво інтересів юридичної особи у суді без додаткового рішення учасників.

Однак, як убачається з матеріалів справи, жодних доказів, які б підтверджували наявність у Полякова О.В. таких повноважень, не надано.

У справі відсутні статут товариства, витяг із нього щодо компетенції директора, рішення або протокол загальних зборів, якими б прямо передбачалося право директора звертатися до суду від імені товариства одноособово.

Отже, сам факт зазначення особи у виписці як директора не може розцінюватися як безумовне підтвердження її права діяти від імені юридичної особи у суді. За відсутності документів, що визначають обсяг повноважень директора, суддя позбавлений можливості встановити, чи мав Поляков О.В. право на подання позову без спеціального рішення загальних зборів учасників товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно із п. 1 ч. 1, 3ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як вбачається із позовної заяви така подана до суду 31.12.2025 року та підписана представником позивача Поляковим О.В. Однак до матеріалів справи додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.11.2025 року.

Крім того, до матеріалів справи долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформований в системі «Електронний суд» 24.10.2025 року.

Суддя, вважає за необхідне зазначити, що з врахуванням того, що представник позивача, звернувся до суду через систему «Електронний суд», належним підтвердженням його повноважень, зокрема, може бути витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформований в системі «Електронний суд» станом на день звернення.

Саме тому суддя наголошує, що до матеріалів справи не додано документів, що підтверджують повноваження Полякова О. В. діяти від імені позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» у порядку самопредставництва на підставі закону, статуту, положення чи трудового договору (контракту), зокрема відсутні посадова інструкція, контракт або інші документи, які визначають обсяг його повноважень.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом положень ст. 14, ч. 5, 6 ст. 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справив електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відтак, вказаними нормами ЦПК України визначено дві форми подачі до суду процесуальних документів: письмова паперова й електронна (через ЄСІТС).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 затверджене Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС), яке визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).

Згідно з п. 24 Положення про ЄСІТС підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи. Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на веб сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за веб адресою wiki.court.gov.ua.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду (далі - Інструкція), підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС (п.26 Положення про ЄСІТС та п. 12 Інструкції).

Відповідно до п. 27 Положення про ЄСІТС до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються. Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.

Враховуючи наведене, подання процесуальних документів у системі «Електронний суд», як додатку в PDF-форматі суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки фактично процесуальний документ не скріплений підписом за допомогою ЄСІТС, а накладення електронного підпису на додатки до цього документа лише засвідчує їхню справжність оригіналу.

Відтак, процесуальний документ, поданий як додаток у PDF-форматі в системі «Електронний суд» вважається непідписаним, а тому не може бути взятий до уваги при розгляді справи. Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 25.03.2025 у справі №380/25348/23 (п. 9 - п. 9.3) й у силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню судами.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС», директор товариства Поляков О.В. подав позовну заяву від імені товариства в системі «Електронний суд» як додаток у PDF-форматі до протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, що суперечить приписам ст. 14, 43, 175 ЦПК України, п. 26 Положення про ЄСІТС, п. 12 Інструкції. Відтак, дана позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» фактично не підписана його представником.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст. 43, 175, 185, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути заявнику разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя І.М. Єригіна