КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/5445/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3536/22026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року представник ТОВ «Бізнес Позика» - Цюпа О.В. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика»заборгованість за договором № 473196-КС-002 про надання кредиту від 03.09.2023 року, що становить 198417,52 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 49 425,21 грн, суми прострочених платежів по процентах - 143 700,46 грн, суми прострочених платежів за комісією - 5 291,85 грн; стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1-7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що 03.09.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 473196-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 03.09.2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 473196-КС-002 про надання кредиту.

03.09.2024 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 473196-КС-002 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Вказувала, що зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8525, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 03.09.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 473196-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000, 00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.14957034 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Вказувала, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000, 00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Однак, до теперішнього часу боржник свої зобов`язання а кредитним договором № 473196-КС-002 належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 473196-КС-002, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у Боржника станом на 26 травня 2024 року утворилась заборгованість за договором № 473196-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 198 417,52 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 49 425,21 грн; суми прострочених платежів по процентах - 143 700,46 грн; суми прострочених платежів за комісією - 5 291,85 грн (а.с. 1-7).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто на користь ТОВ «Бізнес Позика» з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 473196-КС-002 про надання кредиту від 03 вересня 2023 року станом на 26 травня 2024 року у загальному розмірі - 198 417, 52 грн, а також судовий збір у розмірі - 2 422, 40 грн (а.с. 74-77).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло З.Я. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 117-119)

Не погодившись з заочним рішенням міськрайонного суду, 14 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 123-128, 143-149).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та об`єктивному розгляду справи.

Вказувала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.

Зазначала, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 143 700,46 грн. нарахована в порушення вимог закону поза межами строку кротування.

Стверджувала, що кредитні договори були заключні шахрайським методом, оскільки у 2023 році ОСОБА_1 втратила свій паспорт, після чого звернулась до поліції з відповідною заявою.

Також, звертала увагу, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і повернення кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (а.с. 123-128, 143-149).

30 грудня 2025 року до суду надійшов відзив від представника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» - Покрищук А.В., в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 160-164).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення апелянта ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим про розгляд справи апеляційним судом 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 була сповіщена 17 грудня 2025 року повідомленням її представника - адвоката Зачепило З.Я. до її Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (а.с. 155-161).

Представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. подала письмові заяви в яких підтримала апеляційну скаргу просила справу розглянути за відсутності ОСОБА_1 та її представника (а.с. 130, 152).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2023 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 473196-КС-002 (Споживчий кредит. Електронна форма) в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-13).

Відповідно до п. 2.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання споживчих кредитів.

За п.п. 2.3, 2.10, 2.11 Договору, строк на який надається Кредит - 24 тижні, дата видачі кредиту - 03.09.2023 року, дата повернення кредиту - 18.02.2024 року (а.с. 9-13).

Умовами договору (п.п. 2.4-2.12 кредитного Договору) передбачено, що строк кредиту складає 24 тижні, стандартна процентна ставка - фіксована - 2,00000000 у день; знижена процентна ставка за кредитом 1,14957034; комісія - 7 500, 00 грн; строк дії договору - 18 лютого 2024 року, орієнтована загальна вартість кредиту - 129 960,00 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3.3 та Додатку № 1 до договору і розраховується у порядку описаному нижче.

Пунктом 3.2.3 договору також встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 3.2.4 договору у випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, у тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при тому сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абзаці 2 пункту 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.

Відповідно до пункту 3.3 договору, кредит, проценти за користування кредитом та будь-які інші платежі за договором підлягають сплаті позичальником у безготівковій формі, шляхом переказу коштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний у розділі договору, у строк (термін) відповідно до графіку платежів. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору, вважається дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця, що вказаний у розділі 8 договору.

За пунктом 3.5 договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу - прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу - сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу - неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до договору (а.с. 9-13).

Відповідно до пункту 4.2.1 договору, позичальник зобов`язаний виконувати цей договір у порядку та у строки (терміни), встановлені договором.

За пунктом 4.2.3 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закінчення строку (терміну) дії договору.

Згідно з пунктом 4.4.1 договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит позичальнику у строки (терміни) та у порядку передбаченому договором.

Пунктом 4.4.2 договору передбачено, що кредитодавець зобов`язаний прийняти від позичальника виконання зобов`язань за договором (у тому числі дострокове) як частинами, так і у повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.4.3 договору кредитодавець зобов`язаний надавати відповідно до вимог законодавства України інформацію щодо послуг, які надає кредитодавець, а також інформацію, роз`яснення та документи, право на отримання яких визначено законодавством України.

Відповідно до пункту 4.4.5 договору кредитодавець зобов`язаний під час безпосередньої взаємодії з позичальником, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором та які надали згоду на таку взаємодію, - дотримуватися вимог щодо взаємодії із споживачами під час врегулювання простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), встановлених ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування».

За пунктом 4.4.6 договору кредитодавець зобов`язаний передати невідкладно після підписання договору сторонами оригінал договору позичальнику, включаючи додатки до договору, шляхом направлення договору на електронну адресу (пошту) позичальника з використанням контактних даних, зазначених у розділі 8 договору. У випадку необхідності повторне надсилання позичальнику оригінал договору, укладеного у виді електронного документу, здійснюється шляхом направлення договору на електронну (пошту) позичальника.

Відповідно до пункту 6.3 договору, у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу, визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожний випадок такого порушення строків сплат на початок наступного дня після дня обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів, що встановлюється у розмірах, що наведені нижче, та Правил: 1) у разі прострочки на 1 день, розмір штрафу встановлюється у розмірі - 10% від загальної суми простроченої заборгованості, 2) у разі прострочки на 2 дні, розмір штрафу встановлюється у розмірі - 20% від загальної суми простроченої заборгованості, 3) у разі прострочки на 3 дні, розмір штрафу встановлюється у розмірі - 30% від загальної суми простроченої заборгованості. Штраф згідно з цим пунктом договору нараховується у день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів.

Відповідно до пункту 6.5 договору, сторона договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), що засвідчуються Торгово-Промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

За пунктом 6.6 договору, у випадку порушення прав позичальника, неналежного виконання чи невиконання договору, кредитодавець несе відповідальність згідно з законодавством України, Правилами та цим договором.

Згідно з пунктом 6.8 договору, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит кредитодавцем, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

За п. 7.9 Договору, спосіб ідентифікації та верифікації Позичальника відбувався шляхом проходження відео верифікації, отримання через Систему BankID НБУ інформації щодо ідентифікаційних даних позичальника.

Відповідно до пункту 7.10 договору, технологія (порядок) укладання договору: договір укладається з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником. Договір укладається в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства України.

Пунктом 7.11 договору передбачено наступний порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: спочатку договір підписує позичальник одноразовим ідентифікатором, який був згенерований та надісланий позичальнику узгодженим каналом комунікації, потім договір підписує уповноважений представник кредитодавця кваліфікованим електронним підписом з кваліфікованою електронною позначкою.

Відповідно до пункту 7.17 договору, датою та часом укладання цього договору є дата та час накладення на примірник (оригінал) цього договору кваліфікованого електронного підпису повноважної посадової особи кредитодавця, що зазначаються у розділі 8 цього договору.

З договору встановлено, що він підписаний сторонами кваліфікованими електронними підписами, зокрема, позичальник ОСОБА_1 підписала електронним підписом - одноразовим ідентифікатором UA-8525, направленого на телефонний номер НОМЕР_1 , вказаний як засіб зв`язку з позичальником. Крім цього, як електронний засіб зв`язку з позичальником вказана електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , як поштовий засіб: АДРЕСА_1 (а.с. 13, зворот).

З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається, що вказаний договір 03.09.2023 року був укладений сторонами в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» на сайті www.my.bizpozyka.com. ОСОБА_1 здійснила вхід в особистий кабінет, отримала інформацію про умови кредитування, підписавши паспорт споживчого кредиту з використанням одноразового ідентифікатора UA-6089, а в подальшому підписала сам договір з використанням одноразового ідентифікатора UA-8525 (а.с. 8-9, 28-30).

Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_1 надала ТОВ «Бізнес Позика» свої особисті дані, дані щодо засобів зв`язку та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів (а.с. 33). Також, до позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» було долучено копію фотознімків із зображенням ОСОБА_1 з паспортом (а.с. 35).

Довідками директора ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» підтверджено успішне проведення 03.09.2023 року двох платежів на суму по 25 000 грн. кожний на карту № НОМЕР_3 , банк картки отримувача Monobank, призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року без ПДВ (а.с. 14, 14 зворот).

Станом на 26.05.2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року, згідно з довідкою про стан заборгованості, дорівнює 198 417,52 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 49 425,21 грн; заборгованість по відсотках - 143 700, 46 грн. грн, заборгованість по комісії - 5 291,85 грн.(а.с. 49-51).

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертої статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або sms-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з матеріалів справи встановлено, що 03.09.2023 року ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика», у відповідності до пунктів 7.9, 7.10, 7.11, 7.17 договору, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником укладено договір № 473196-КС-002 про надання кредиту. Зокрема, проведено ідентифікацію та верифікацію позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-8285, який був згенерований та надісланий позичальнику на вказаний нею номер телефону НОМЕР_1 , підписала договір, чим прийняла його умови.

Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_1 надала ТОВ «Бізнес Позика» свої особисті дані, дані щодо засобів зв`язку та номер належної ОСОБА_1 банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів, копії фотознімків із зображенням ОСОБА_1 з паспортом під час проходження ідентифікації та верифікації клієнта (а.с. 33, 35-39).

В цей же день 03.09.2023 року двох платежів на суму по 25 000 грн. кожний на карту № НОМЕР_3 , банк картки отримувача Monobank, призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року без ПДВ, що підтверджується довідками по справі про перерахування коштів (а.с. 14, 14 зворот).

Відповідачем ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Зачепіло З.Я. не спростовано факту укладення з ТОВ «Бізнес Позика» вказаного договору про надання кредиту, отримання за ним коштів на банківську карту ОСОБА_1 .

При цьому, відповідач ОСОБА_1 та (або) її представник в суді першої інстанції та апеляційному суді не заперечували факт належності ОСОБА_1 номеру телефону « НОМЕР_1 », здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету за яким кредитором позичальнику надсилались одноразові ідентифікатори, не заперечували належність ОСОБА_1 банківської карти № НОМЕР_3 (банк картки отримувача Monobank) та отримання 03 вересня 202023 року на карту коштів 50 000 грн., не надали до суду першої інстанції або апеляційного суду доказів, що така карта Банком не видавалась, не заявили клопотань в суді першої інстанції та апеляційному суді про витребування зазначених доказів у випадку неможливості їх надання з власної ініціативи. Не заявлено апелянтом ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Зачепіло З.Я. клопотань про витребування електронного документу (Договору) з метою перевірки його достовірності, цілісності і незмінюваності і вищезазначених доводів (заперечень) подана апеляційна скарга не містить, отже в апеляційній скарзі відсутні доводи (заперечення) ОСОБА_1 щодо укладання нею вказаного кредитного договору (а.с. 123-128, 143-151).

Враховуючи викладене, відповідач уклала із ТОВ «Бізнес Позика» електронний договір, підписала його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-8285), а тому договір № 473196-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або sms-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів перевірила та визнала неспроможними доводи відповідача ОСОБА_1 , зазначені нею в заяві до суду першої інстанції про перегляд заочного рішення, про те, що договір був укладений шахрайським методом, адже ОСОБА_1 загубила паспорт, оскільки кредитний Договір був укладений 03 вересня 2023 року, у цей же день - 03.09.2023 року Кредитор перерахував 50 000 грн. кредитних коштів Позичальнику на зазначену ОСОБА_1 банківську карту № НОМЕР_3 , банк картки отримувача Monobank. Проте з заявою про втрату паспорту до Броварського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_1 звернулась лише 18 жовтня 2023 року та в цій заяві ОСОБА_1 зазначила, що паспорт вона втратила 16 жовтня 2023 року, тобто через півтора місяця після укладення Договору і отримання за ним кредитних грошей. (а.с. 9-14, 35, 105).

Разом з тим, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором № № 473196-КС-002 від 03.09.2023 про надання кредиту належним чином виконав, що підтверджується довідками директора ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» підтверджено успішне проведення 03.09.2023 року двох платежів на суму по 25 000 грн. на карту № НОМЕР_3 , банк картки отримувача Monobank, призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року без ПДВ (а.с. 14, 14 зворот).

При цьому, відповідач ОСОБА_1 та її представник мали об`єктивну можливість надати проте не надали до апеляційного суду доказів на підтвердження того, що вказана кредитна картка № НОМЕР_3 , банк картки отримувача Monobank, ОСОБА_1 не видавалась та відповідач вказаних кредитних коштів не отримувала, отже 20 жовтня 2025 року та 25 листопада 2025 року до суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Зачепіло З.Я. подані клопотання про апеляційний розгляд справи за відсутності відповідача та її представника (а.с. 130-131, 152-153).

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильності розрахунку кредитної заборгованості. Врахувавши наступне.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.05.2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року, згідно з довідкою про стан заборгованості, дорівнює 198 417,52 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 49 425,21 грн; заборгованість по відсотках - 143 700, 46 грн. грн, заборгованість по комісії - 5 291,85 грн. (а.с. 49-51).

З наявного розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем було враховано 11 000 грн., які були сплачені в рахунок погашення заборгованості.

Умовами договору було передбачено, що строк кредиту складає 24 тижні, стандартна процентна ставка - фіксована - 2,000000 в день; знижена процентна ставка за кредитом 1, 14957034; комісія - 7 500,00 грн; термін дії договору - до 18 лютого 2024 року, орієнтована загальна вартість кредиту - 129 960,00 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не сплачувалися вчасно кошти згідно графіку платежів, що призвело до збільшення суми кредиту, тому процентна ставка нараховувалась за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту.

Вказані умови були погоджені сторонами під час підписання кредитного договору, а отже відповідач погодилася із умовами щодо нарахування процентів у випадку невчасного внесення нею платежів.

Враховуючи викладене, перевіривши наявний розрахунок заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що відсотки по кредитному договору № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року були нараховані в період дії договору 24 тижні тобто до 18 лютого 2024 року, за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам ЦК України, умовам Договору про надання кредиту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача неповернутого тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 2.5 договору про надання кредиту комісія за надання кредиту: 7 500, 00 грн, яка нараховуються одноразово при видачі кредиту у дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Апелянт вказувала, що кредитором було встановлено щомісячну плату за послуги банку, однак, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і повернення кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Щодо таких доводів апелянта колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 частини першої ст. 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Таким чином, така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Аналізуючи умови кредитного договору від 03 вересня 2023 року, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, що включена до графіку платежів за договором, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Умовами кредитного договору встановлено сплату комісії саме за надання кредиту, що передбачено на законодавчому рівні, та укладаючи кредитний договір відповідач погодився на такі умови.

Про розгляд справи районним судом відповідач ОСОБА_1 повідомлялась на зазначену нею адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , повідомлення повернулось з відміткою працівників пошти «адресат відсутній», що з огляду на положення ст. 131 ЦПК України давало районному суду підстави для висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи судом (а.с. 72).

При цьому, подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо порушення процесуального закону через неналежне сповіщення відповідача (а.с. 123-128, 143-149).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 473196-КС-002 від 03.09.2023 року в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов