КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/25127/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3060/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів -Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Коробенко С.В., до якої приєднався ОСОБА_2 ,усправі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Гнатюк Т.В.звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом накладення арешту на:

автомобіль марки MERCEDES-BENZ, 2013 року виробництва, VIN-код: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2143 см?, державний номерний знак: НОМЕР_2 , право власності зареєстровано на ОСОБА_3 ;

автомобіль марки BMW X5, 2018 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2000 см?, державний номерний знак: НОМЕР_4 , право власності зареєстровано на ОСОБА_1 ;

земельну ділянку загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0185, реєстраційний номер об`єкта: 000, номер відомостей про речове право: 54862457, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0183, реєстраційний номер об`єкта: 000, номер відомостей про речове право: 54862261, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:1246, реєстраційний номер об`єкта: 246, номер відомостей про речове право: 42859216, яка розташована в с. Біла Криниця, Рівненська область (а.с. 1-8).

Обґрунтовуючи заявузазначала, що ОСОБА_3 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, набутого під час шлюбу, укладеного 19 серпня 2017 року. Зазначене майно набуте подружжям за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності.

Зазначала, що подружні стосунки припинено з лютого 2025 року, шлюб не розірвано, але в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа про розірвання шлюбу (№ 369/13380/25).

Вказувала на реальну загрозу відчуження майна відповідачем без згоди позивача, що може унеможливити або істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, з огляду на агресивне ставлення відповідача, його дії щодо утримання автомобіля MERCEDES-BENZ через рідного брата ОСОБА_1 , а також інформацію про наміри реалізувати земельні ділянки (а.с. 1-8).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позовної заяви - задоволено.

Накладено арешт у вигляді заборони на відчуження:

- автомобіля марки MERCEDES-BENZ, 2013 року виробництва, VIN-код: НОМЕР_5 , об`єм двигуна 2143 см3, державний номерний знак: НОМЕР_6 , який належить на праві власності ОСОБА_3 ;

- автомобіля марки BMW X5, 2018 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2000 см3, державний номерний знак: НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- земельної ділянки загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0185, реєстраційний номер об`єкта: 000, номер відомостей про речове право: 54862457, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- земельної ділянки загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0183, реєстраційний номер об`єкта: 000, номер відомостей про речове право: 54862261, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- земельної ділянки загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:1246, реєстраційний номер об`єкта: 246, номер відомостей про речове право: 42859216, яка розташована в с. Біла Криниця, Рівненська область, та належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 40-42).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 02 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Панькова С.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 43-47).

На обґрунтування скарги зазначала, щооскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Суд не дослідив та не взяв до уваги, що земельна ділянка загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:1246, була набута ОСОБА_1 до укладення шлюбу.

Щодо земельної ділянки загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0185, та земельної ділянки загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0183, суд першої інстанції не дослідив, що вони були відчужені 08.09.2025 року на користь ОСОБА_2 , тобто до постановлення оскаржуваної ухвали, причому, відчуження здійснено за нотаріальною згодою заявниці.

Стосовно автомобіля MERCEDES-BENZ, 2013 року виробництва, то суд першої інстанції безпідставно поширив захід забезпечення на майно, заборонив розпоряджатись автомобілем, яким апелянт розпоряджатись і так не може. Таке обмеження не має причинно-наслідкового зв`язку з предметом можливого позову.

Крім того, суд першої інстанції не встановив і не дослідив дату реєстрації шлюбу сторонами (сторони перебувають у шлюбі з 19 серпня 2017 року) та не надав оцінки цим обставинам, хоча саме вони мають вирішальне значення для визначення правового режиму спірного майна (а.с. 43-47).

24 листопада 2025 року до суду надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій останній просив приєднати його до апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року (а.с. 74-75).

На обґрунтування заяви зазначав, що 08.09.2025 року ОСОБА_2 набув у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0185, та земельну ділянку загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0183. Право власності набуте на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Дерепою О.В., з одночасною державною реєстраціє. Переходу права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, на момент постановлення оскаржуваної ухвали, оскаржувані земельні ділянки не входили до складу спірного сумісного майна, а перебували у особистій власності ОСОБА_2 , як добросовісного набувача.

Вказував, що оскаржуваною ухвалою обмежено його право власності на вказані земельні ділянки без з`ясування належності майна на дату вирішення питання про забезпечення позову та без урахування думки поточного власника (а.с. 74-75).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року прийнято заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позовної заяви (а.с. 92-93).

27.01.2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 - адвоката Улибіної В.О., в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 98-103).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Панькова С.М., представник ОСОБА_2 - адвокат Еренценов Є.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Позивач ОСОБА_3 , її представник - адвокат Улибіна В.О. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси. ОСОБА_2 був сповіщений повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 його представник - адвокат Панькова С.М. підтвердила в суді, належне сповіщення ОСОБА_2 його представник - адвокат Еренценов Є.В. не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання апеляційного суду (а.с. 94-97а, 125-128).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], № 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, набутого у шлюбі, а саме: автомобіля марки MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіля марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_4 , земельної ділянки загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0185, земельної ділянки загальною площею 0,0577 га, кадастровий номер :72:501:0183, земельної ділянки загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:1246.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 зазначала, що існує реальна загроза відчуження вказаного майна відповідачем без згоди позивача, що може унеможливити або істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, з огляду на агресивне ставлення відповідача, його дії щодо утримання автомобіля MERCEDES-BENZ через рідного брата ОСОБА_1 , а також інформацію про наміри реалізувати земельні ділянки.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця має намір подати до Солом`янського районного суду міста Києва позов про поділ майна подружжя. Матеріалами заяви підтверджується виникнення спору щодо майна, набутого за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України. Заявниця обґрунтовано вказує на ризик відчуження майна відповідачем, що може унеможливити виконання рішення суду, з огляду на його дії щодо утримання автомобіля MERCEDES-BENZ та наміри реалізувати земельні ділянки, про що свідчать, зокрема, інформація від спільних знайомих та оголошення на платформі OLX.Суд вважав, що накладення арешту у вигляді заборони на відчуження є співмірним заходом забезпечення позову, оскільки воно ефективно запобігає розпорядженню чи відчуженню майна, забезпечуючи захист прав заявниці, але не обмежує права власників на користування майном. Такий захід є достатнім для забезпечення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, апелянт та особа, яка приєдналась до апеляційної скарги - ОСОБА_2 посилались на те, що при накладенні арешту на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :72:501:0185, :72:501:0183, судом не враховано, що вони були відчужені 08.09.2025 року на користь ОСОБА_2 , тобто до постановлення оскаржуваної ухвали. Відтак, такий захід забезпечення позову шкодить інтересам ОСОБА_2 , який не є відповідачем у справі.

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав, право власності на земельну ділянку, площею 0,0577, з кадастровим номером :72:501:0185, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 08.09.2025 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 932 від 09.09.2025 року (а.с. 51-,52, 53).

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав, право власності на земельну ділянку, площею 0,0577, з кадастровим номером :72:501:0183, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 08.09.2025 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 931 від 09.09.2025 року(а.с. 55-56,57).

Отже, станом на момент подання заяви про забезпечення позову (11.09.2025 року) і на дату постановлення оскаржуваної ухвали (17.09.2025 року)відповідач ОСОБА_1 не був власником вищевказаного нерухомого майна, тобто підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно були відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги, що земельна ділянка загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:1246, була набута ОСОБА_1 до укладення шлюбу, а відтак, є його приватною власністю, то суд апеляційної інстанції вважає такі посилання апелянта передчасними, адже такі обставини можуть бути оцінені судом під час розгляду даної справи по суті спору.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта з посиланням на надання відповідачу ОСОБА_1 позивачкою ОСОБА_3 нотаріально посвідченої згоди на відчуження спірного майна стосовно будь-якого майна ще у 2020 році, оскільки такі доводи мають бути предметом суду під час розгляду справи по суті.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно поширив захід забезпечення на автомобіль MERCEDES-BENZ, 2013 року виробництва, оскільки апелянт розпоряджатись вказаним автомобілем не може, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки вказане не виключає можливості відчуження спірного майна, а таке обмеження є тимчасовим.

Враховуючи, що предметом майбутнього спору є, в тому числі, земельна ділянка з кадастровим номер :02:006:1246, а також автомобіль марки BMW X5, д.н.з. НОМЕР_4 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 , що не заперечується останнім, з метою запобігання відчуження майна відповідачем без згоди позивача, що може унеможливити або істотно ускладнити виконання можливого рішення суду, колегія приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме і рухоме майно.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали повністю та постановлення нової про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позовної заяви - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

автомобіль марки MERCEDES-BENZ, 2013 року виробництва, VIN-код: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2143 см?, державний номерний знак: НОМЕР_2 , право власності зареєстровано на ОСОБА_3 ;

автомобіль марки BMW X5, 2018 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2000 см?, державний номерний знак: НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ;

земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :02:006:1246, реєстраційний номер об`єкта: 246, номер відомостей про речове право: 42859216, яка розташована в с. Біла Криниця, Рівненська область, та належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ).

Боржник: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов