Справа №760/2285/26 2-з/760/95/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Ішуніна Л. М., розглянувши заяву приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, про забезпечення позову в цивільній справі за позовом приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшли матеріали цивільної справи за позовом приватного виконавця Телявського А. М. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири, загальною площею 79,30 кв. м, жила площа 41,40 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що ним подано до суду позовну заяву про визначення частки майна у боржника у майні, яким він володіє з іншими особами.

Позивач зазначає, що у нього, як приватного виконавця виконавчого округу м. Києва на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання наказу №756/2903/23, виданого 01 серпня 2024 року Оболонським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 800 доларів США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить 611 103 грн 36 коп заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2021 року №25/10/21.

Під час примусового виконання рішення суду, приватним виконавцем здійснено всі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення та в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що у боржника відсутні кошти чи рухоме майно на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі, боржник не отримує доходів відповідно до інформації наданої ДФС та ПФУ, а також у боржника відсутнє інше нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення.

Станом на день подання позовної заяви рішення суду не виконано, заборгованість боржником не погашена.

Однак, в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_6 приватним виконавцем встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 з 12 серпня 2005 року відповідно до актового запису про шлюб № 1954.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану інформація щодо актового запису про розірвання шлюбу громадянином ОСОБА_1 відсутня.

В подальшому приватним виконавцем перевірено та встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна встановлено, що за ОСОБА_2 у період шлюбу, а саме з 12 серпня 2005 року з ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності зареєстровано квартиру, загальною площею 79,30 кв. м, жила площа 41,40 кв. м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна: 32316736, право власності з 09 грудня 2010 року. Тобто, вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_2 набула під час шлюбу з ОСОБА_1 , отже є підстави вважати, нерухомоме майно, а саме вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 .

Однак, оскільки, наразі 100 % зазначеної квартири належить ОСОБА_2 існує реальна загроза її відчуження третім особам.

Відтак, через ризик відчуження майна на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту 1/2 частини може ускладнити ефективний захист прав стягувача, що призведе до унеможливлення виконання виконавчих листів № 756/2903/23, виданих 01 серпня 2024 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості, оскільки у ОСОБА_1 відсутнє інше майно на яке можливо звернути стягнення та виконати фактично виконавчі документи.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог частини першої статті 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частини третьої статті 154 ЦПК України.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання наказу №756/2903/23 виданого 01 серпня 2024 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 800 доларів США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить 611 103 грн 36 коп заборгованості за договором позики №25/10/21 від 25 жовтня 2021 року.

У ході вчинення виконавчих дій з примусового виконання даного виконавчого документа встановлено наступне: боржник не працює, пенсію не отримує, як фізична особа- підприємець не зареєстрований.

У боржника відсутні кошти чи рухоме майно на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі, боржник не отримує доходів відповідно до інформації наданої ДФС та ПФУ, а також у боржника відсутнє інше нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація відносно нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення в реєстрі відсутня.

Заходи здійснені приватним виконавцем щодо розшуку майна боржника на яке можливо звернути стягнення виявились безрезультатними.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 з 12 серпня 2005 року. Інформація щодо актового запису про розірвання шлюбу громадянином ОСОБА_1 відсутня.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності 09 грудня 2010 року за ОСОБА_2 .

Отже вказана квартира придбана в період шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , а тому, може бути їх спільною сумісною власністю, що буде з`ясовано під час розгляду справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 4 та частини четвертої статті 42 ЦПК України повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абзац перший частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2591/11 (провадження № 14-31цс21).

Таким чином, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку в майні, яке належить дружині боржника, є саме тим заходом, який є співмірним із позовними вимогами про визначення частки майна боржника, та унеможливить ускладнення чи не виконання рішення суду, у разі задоволення або частково задоволення зазначеного позову і забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів стягувача, у разі визнання судом прав та інтересів стягувача порушеними.

Враховуючи вище викладене, характер спору, що виник, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись статтями 149-154, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 32316736), яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Зазначити дані заявника (позивача): Телявський Анатолій Миколайович , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Зазначити дані відповідачів: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Зазначити дані третьої особи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна