Провадження № 2-о/756/18/26
оболонський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Пукала А.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пегети І.Е.,

заявника ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_11.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні брата, який загинув під час проходження військової служби в Збройних Силах України,

У С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт перебування ОСОБА_1 на утриманні брата ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби в Збройних Силах України 15.09.2023.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 , який 24.02.2022 був мобілізований та проходив військову службу у Збройних Силах України.

Заявник зауважила, що у вересні 2023 року отримала сповіщення сім`ї від 18.09.2023 № 56, згідно з яким її було повідомлено про загибель брата ІНФОРМАЦІЯ_2 під час ведення бойових дій в районі н.п. Вербове Запорізької області внаслідок мінометного обстрілу.

У зв`язку із загибеллю брата виникла необхідність встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_3 для реалізації права на отримання передбачених законодавством виплат членам сім`ї загиблого військовослужбовця.

Заявник наголосила, що до призову на військову службу ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом із нею за однією адресою, вони вели спільне господарство. У зв`язку з різницею в доходах її брат надавав їй матеріальну допомогу, яка була постійним та основним джерелом засобів до існування, зокрема за рахунок його доходів здійснювалось утримання будинку, сплата комунальних платежів та придбання продуктів харчування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2023 головуючим суддею було визначено Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2023 заяву було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.12.2023 провадження у справі було закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року про закриття провадження у справі було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 30 квітня 2025 року визначено головуючого суддю - Пукала А.В.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.05.2025 справу було прийнято до свого розгляду та призначено судове засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року до участі в цивільній справі було залучено в якості заінтересованої особи - Міністерство оборони України.

04.08.2025 від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_11. надійшли пояснення, в яких вона просила відмовити в задоволенні заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту перебування заявника на утриманні військовослужбовця, зокрема, відсутні відомості про реєстрацію заявниці за весь заявлений період, довідка старости села № 218 від 01.11.2023 про те, що військовослужбовець з 2008 року проживав із сестрою, вів спільне господарство викликає сумнів через відсутність повноважень на видачу таких довідок.

Надані довідки про доходи, на думку представника, лише підтверджують факт працевлаштування і наявність інших доходів заявниці, а не перебування на утриманні; крім того одну з довідок видано вже після смерті військовослужбовця, її правомірність отримання також викликає сумнів.

За твердженням представника, законодавством передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають лише непрацездатні члени сім`ї, які перебували на утриманні; заявниця ж не довела ані своєї непрацездатності (відсутні висновки МСЕК), ані факту перебування на повному утриманні брата.

Для визнання особи утриманцем допомога від померлого має бути постійною та головним джерелом існування; жодних фінансових доказів такого характеру (сукупні доходи, співвідношення допомоги і власних заробітків) заявниця не надала.

Фактичні обставини (повноліття, працездатність заявниці, власні доходи) свідчать, що вона могла мати інші джерела існування й утримання, а не виключно брата, тому презумпція утримання не може бути застосована.

У сукупності надані докази підтверджують лише родинні відносини (сестра - брат) і смерть військовослужбовця, але не підтверджують ні тривалого спільного проживання однією сім`єю, ні повного/основного утримання, ні статусу заявниці як непрацездатного члена сім`ї чи законного утриманця.

02.09.2025 від представника заявника надійшли пояснення, в яких вона зазначила, що фактичне спільне проживання з померлим почалося з 2008 року. Житловий будинок, у якому проживали заявник та померлий, був придбаний їхніми батьками у 2003, про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.11.2003 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1928932 від 04.11.2003.

Представник заявника послався на ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і наголосив, що для визнання члена сім`ї таким, що перебував на утриманні померлого, вирішальним є факт повного утримання або надання допомоги як постійного й основного джерела засобів до існування. На думку заявника, ця норма не вимагає ні спільного проживання однією сім`єю, ні спільного придбання майна, ні ведення спільного господарства.

Заявник наголосив, що грошові кошти можуть передаватися особисто, особливо враховуючи те, що заявник та померлий проживали разом. Також утримання може полягати в безпосередньому придбанні необхідних заявнику речей, продуктів, оплаті комунальних послуг. З доданих документів щодо доходів заявника та наявності у заявника трьох дітей, їхніх доходів станом на момент смерті ОСОБА_3 вбачається, що отримуваний заявником разом з доньками дохід не є достатнім для оплати всіх потреб заявника та її доньок.

Також заявник зазначила, що батьки заявника та її брата померли, на підтвердження чого надано відповідні свідоцтва про смерть. ОСОБА_1 ніколи не перебувала у шлюбі. На вихованні заявника на дату смерті ОСОБА_3 перебувало троє дітей віком 16, 21 та 23 роки. Відомості про батька доньок заявника записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Єдиною близькою людиною ОСОБА_3 була сестра ОСОБА_1 , оскільки їхні батьки померли, власну сім`ю ОСОБА_3 не встиг створити, не одружився та не мав дітей.

28.08.2025 від представника заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_10. надійшли пояснення, в яких він просив в задоволенні заявлених вимог відмовити в повному обсязі з мотивів, аналогічних мотивам Міністерства оборони України.

Представник заявника в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Заявник підтримала позицію представника.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_11. заперечила проти задоволення заяви з мотивів, наведених у письмових поясненнях.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братом і сестрою, що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , актовий запис 1957 та ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , актовий запис № 329.

Як вбачається з заяви 24.02.2022 ОСОБА_3 був мобілізований та проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час ведення бойових дій в районі н.п. Вербове Запорізької області в результаті мінометного обстрілу з боку противника, що підтверджується сповіщенням сім`ї від 18.09.2023 № 56 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 26.09.2023 Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 607.

Відповідно до довідки № 2181/13-03.01-22 від 01.11.2023 старости села Велика Вільшанка ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований у 2008 році в АДРЕСА_1 . З 24.02.2022 був мобілізований до ЗСУ до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проживав разом із сестрою за вказаною адресою з 2008 року, разом володіли спільним майном, обробляли присадибну земельну ділянку, здійснювали поточний ремонт житлового будинку, вели спільне господарство.

ОСОБА_1 отримувала дохід за період з 01.07.2023 по 30.09.2023 у розмірі 19 460 грн, що підтверджується довідкою про доходи СТ «Погребське» від 01.11.2023 № 1/11-23.

ОСОБА_3 працював у ТОВ «Фірма «О.Д. Пролісок» у період з 26.12.2014 по 15.09.2023 на посаді водія. Дохід за період з 01.01.2023 по 15.09.2023 склав 116 149,02 грн, що підтверджується довідкою про доходи ТОВ «О.Д. Пролісок» № 12 від 30.10.2023.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в ході судового розгляду, єдиною близькою людиною ОСОБА_3 була рідна сестра ОСОБА_1 . Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_5 , актовий запис № 11, серії НОМЕР_6 , актовий запис № 5966.

Відсутність інших спадкоємців підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 30.04.2025, з якого вбачається, що єдиним спадкоємцем, на якого видано свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3 є заявник.

ОСОБА_3 не перебував у шлюбі та не мав дітей, що підтверджується листом Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації № 1159/8.1-48 від 13.08.2025, витребуваним ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 06.08.2025 за клопотанням представника заінтересованої особи Міністерства оборони України.

Відповідно до листа Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, витребуваної ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2025 за клопотанням заінтересованої особи Міністерства оборони України, актового запису про шлюб, складеного відносно ОСОБА_1 не виявлено.

Свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою ОСОБА_1 та добре знала ОСОБА_3 , повідомила, що вона знайома із загиблим з 2010 року, у 2011 році померлий хрестив її дитину. Свідок підтвердила факт, що загиблий фінансово допомагав заявниці. На момент їх знайомства загиблий проживав разом із заявницею до часу його смерті. Загиблий працював таксистом, потім у селі на підприємстві водієм. Заявник теж там працювала, потім пішла працювати в магазин. Загиблий власної сім`ї не мав, єдиною рідною для нього людиною була сестра, про яку він завжди піклувався та допомагав, забезпечував всі потреби їх сім`ї.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що була знайома із загиблим понад 20 років та обізнана про дитинство заявника і загиблого: сім`я була бідна, батьки вживали алкоголь, вони завжди трималися разом. Заявниця із загиблим продали квартиру приблизно 20 років тому та переїхали у будинок, де з того часу постійно разом проживали Свідок зазначила, що загиблий, коли мобілізувався та проходив військову службу, систематично телефонував їй та просив передати грошові кошти сестрі, потім свідку ці кошти повертав.

Зазначені показання свідка узгоджуються з відомостями про рух грошових коштів по банківській картці заявника, згідно з якими свідок неодноразово перераховувала їй грошові кошти (зокрема, 13.04.2022 у сумі 300 грн, 22.04.2022 у сумі 150 грн тощо).

Отже, судом встановлено, що заявник та загиблий проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується тим, що вони є власниками вказаного будинку та не мали у власності іншої нерухомості; були зареєстровані за вказаною адресою; також це підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Протягом липня 2022 року - листопада 2022 року заявник отримувала допомогу по безробіттю загальному розмірі 15168,90 грн за 5 місяців.

Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела нарахованого доходу заявник працювала у СГ Погребське» та отримувала заробітну плату у розмірі 6800 грн щомісячно (липень - грудень 2023 року), після того доходи не отримувала.

Відповідно до довідки ТОВ «Фірма «О.Д. Пролісок» ОСОБА_3 працював на посаді водія з січня 2023 року по вересень 2023 року, його заробітна плата становила 12500 грн на місяць.

З виписки про рух коштів по банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк», за період з 12.04.2022 по 15.09.2023 (день смерті ОСОБА_3 ) вбачається, що ОСОБА_3 систематично здійснював перекази своїй сестрі ОСОБА_1 . Загальна сума допомоги за період з 12.04.2022 по 15.09.2023 становить понад 39 тис. грн (всього 63 перекази).

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23.

У межах вказаної справи заявник звернулася із заявою про встановлення факту перебування на утриманні брата до його смерті з метою отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців.

Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, суд зауважує, що питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22).

Виходячи з мети встановлення заявницею факту перебування на утриманні свого рідного брата, суду необхідно встановити, чи входить вона до кола осіб, що мають право на такі виплати згідно з вимогами, передбаченими Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (в редакції чинній на момент загибелі військовослужбовця).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявника) передбачена виплата одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII.

Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на отримання одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених п. 2 ст. 16 цього Закону, мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти до досягнення повноліття, а також утриманці загиблого. При цьому утриманцями визнаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає коло членів сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника, а стаття 31 уточнює, що утриманцями вважаються ті особи, які перебували на повному утриманні або отримували допомогу від померлого, що була для них постійним і основним джерелом існування.

Отже, право на призначення одноразової грошової допомоги як утриманці мають лише ті члени сім`ї, які одночасно:

- є непрацездатними в розумінні ст. 30 Закону,

- перебували на утриманні загиблого - відповідно до ст. 31 Закону.

Крім цього, відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто, для встановлення факту перебування на утриманні, утримання мало бути повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, заробітну плату, можливо допомогу від дітей тощо. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.01.2021 № 592/17552/18, від 22.10.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що заявник проживала разом із братом, вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного, а під час проходження служби брат регулярно надавав їй кошти.

Згідно із роз`ясненнями які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто, постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Разом із тим, матеріалами справи підтверджується, що на момент загибелі брата заявниця була повнолітньою та працездатною. Жодних доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, що мають право на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суду не надано. Відсутні також належні докази того, що допомога, яку вона отримувала від брата, була для неї єдиним або основним джерелом засобів існування, а не додатковою підтримкою.

У період з квітня 2022 року по травень 2023 року ОСОБА_3 дійсно перераховував на рахунок ОСОБА_1 певні грошові кошти, розмір переказів становив 300-1500 грн, один переказ 6000 грн. Загальна сума переказів становить понад 39 тис. грн за вказаний період (понад 1 року). Хоча такі перекази і були систематичними (63 перекази за рік), втім їх незначний розмір не свідчить про наявність у померлого та виконання ним обов`язку щодо утримання сестри.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що заявник має підробіток, працювала у магазині, також, як вбачається в виписки по банківському рахунку систематично отримувала грошові кошти від доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та інших джерел.

Сам факт надання окремих грошових сум не є достатнім підтвердженням того, що військовослужбовець протягом життя взяв на себе обов`язок утримувати заявника та забезпечував її основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця.

За таких обставин, надані докази в частині переказів коштів свідчать лише про окремі факти фінансової підтримки, але не підтверджують наявність правових підстав для визнання ОСОБА_1 утриманкою загиблого військовослужбовця у розумінні ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що заявник проживала з братом, вони піклувались один про одного, у період перебування на військовій службі брат надавав заявниці фінансову підтримку.

Проте на момент загибелі брата заявник була повнолітньою, доказів, які б підтверджували належність заявниці до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не надано. Крім того, в ході розгляду справи не доведено, що підтримка брата була для неї єдиним чи основним джерелом засобів для існування.

Отже, відсутні підстави для задоволення заяви про встановлення факту перебування заявника на утриманні брата.

На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні брата, який загинув під час проходження військової служби в Збройних Силах України, - відмовити.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Заінтересована особа 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 ).

Заінтересована особа 2: Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітряних сил України, 6).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Андрій ПУКАЛО