КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2304/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Трутнєва Сергія Валерійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника заявника ОСОБА_2 - Кузнєцова Анатолія Ігоровича , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження на наступні об`єкти нерухомого майна, які належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., зареєстрований на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 811, виданий 29.06.2017р. і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219);

- земельну ділянку за кадастровим номером № :02:011:0014, площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; з цільовим призначенням: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219);

- земельну ділянку за кадастровим номером № :02:011:0013, площею 0,3113 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; з цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219).

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що до суду в десятиденний строк буде подаватися цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договорами позики.

Так, протягом 2015 - 2019 роках до Позивача - ОСОБА_2 неодноразово звертався Відповідач - ОСОБА_1 з проханням позичити йому кошти в борг. Враховуючи, що Позивач добре знав Відповідача і на той час в нього була така сума грошових коштів, він погодився позичити йому необхідну суму, за умови їх повернення у визначений строк, погодивши строки та умови їх повернення. На підтвердження передачі грошей сторони уклали 4 (чотири) Договори процентної позики та після їх передачі склали Акти про надання позики, де Відповідач власним підписом засвідчував факт отримання цих коштів.

До теперішнього часу Відповідач свої зобов`язання згідно домовленостей не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути грошові кошти, однак ОСОБА_1 гроші не повертає, хоча неодноразово обіцяв це зробити, на даний час уникає зустрічей і не відповідає на телефонні дзвінки

Відповідач заборгував загальну суму в розмірі 4 690 007 грн (17 000 доларів США, що в перерахунку на гривні: 1$ - 41,7651 грн. та дорівнює 710 007 грн. + 1 280 000 грн. + 1 450 000 грн. + 1 250 000 грн.).

З огляду на наведене, на думку заявника існуютьобґрунтовані підстави вважати, що майно боржника може бути відчужено, що може мати негативний вплив та в подальшому унеможливить ефективний захист прав позивача та те, що такий захід забезпечення позову має тимчасовий характер та діятиме до прийняття рішення по суті справи, тому вважаємо, що у суду є всі обґрунтовані підстави для вжиття відповідних заходів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року заяву представника заявника ОСОБА_2 - Кузнєцова Анатолія Ігоровича , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено частково. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог, які становлять 4 690 007 грн. В решті заявлених вимог - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Трутнєв С.В., який посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що цій справі, позивач, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, визначив в останній конкретний захід такого забезпечення - встановленням заборони на відчуження відповідачем певного майна (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України), та який на його переконання належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, чим реалізував своє право на розпорядження предметом спору на власний розсуд у відповідності частини третьої статті 13 ЦПК України.

Натомість, місцевий суд, всупереч обраного позивачем виду забезпечення позову, визначив у своєму рішенні зовсім інший вид його забезпечення - шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), чим порушив приписи частини першої статті 13 ЦПК України стосовно диспозитивності цивільного судочинства.

Таке порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову - не у відповідності заявлених вимог, та поклало на відповідача необґрунтовані обмеження його прав.

Скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що фактичними обставинами, з якими позивач пов`язує застосування забезпечення позову - є надання відповідачу в позику грошові кошти за договорами від 01.07.2015 року, 10.02.2016 року, 16.01.2018 року та 29.10.2019 року.

Разом із заявою про забезпечення позову позивач, на підтвердження фактичних обставин надання позики, подав копії відповідних договорів позики, які є письмовими доказами.

Проте, всупереч приписам статті 95 ЦПК України позивач не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналів договорів позики, що унеможливлює підтвердження фактичних обставин, з якими він пов`язує застосування заходів забезпечення позову, адже в силу положень 545 ЦК України виключно наявність оригіналу боргового документа у позивача буде підтверджувати такі фактичні обставини, як надання позики, а відтак і виникнення спору.

За таких умов відповідач вважає, що позов, із яким позивач мав намір звернутися до суду, не підлягає забезпеченню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Кузнецов А.І. наводить заперечення щодо доводів скарги, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Звертає увагу апеляційного суду на те, що до подання заяви про забезпечення позову, представником Позивача було здійснено ряд дій щодо пошуку рухомого та нерухомого майна Відповідача на території України. встановлено, зокрема, що на праві власності у відповідача перебував автомобіль «Шкода Октавия Тур» д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, який 19.11.2019 року перереєстрований на іншу особу.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_1 належать на праві власності об`єкти нерухомого майна, заборону на відчуження яких заявник просить суд накласти в якості забезпечення позову.

Заявником встановлено найбільш вірогідну ринкову вартість зазначених об'єктів нерухомості та встановлено, що орієнтовна вартість всього майна боржника становить 581 500 грн, що не перевищує розмір заборгованості (4 690 007,00 грн без урахування процентів та штрафних санкцій), а тому заявник вважає її співмірною із пред`явленими вимогами.

Представник заявника також підтвердив наявність у позивача оригіналів Договорів позики та актів, вказавши, що вони будуть подані до суду за першою вимогою для їх огляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Трутнєв С.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Кузнецов А.І. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннюз огляду на наступне.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції врахував наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, та дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Оскільки предметом даного позову є стягнення суми заборгованості за договорами позики, що становить загальну суму боргу 4 690 007 грн, суд погодився із доводами заяви про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень пунктами 1, частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Так, відповідно до поданої заяви вбачається, що між сторонами існує спір щодо невиконання відповідачем зобов`язання за договорами позики, укладеними з позивачем. Тобто даний спір носить матеріальний характер, ціна позову складає 4 690 000,00 гривень.

Подаючи заяву про забезпечення позову, представник заявника попередньо здійснив ряд дій щодо пошуку майна Відповідача на території України, скерувавши ряд запитів до підприємств, установ і організацій, для отримання інформації з відповідних реєстрів щодо рухомого і нерухомого майна та майнових прав позичальника.

З інформаційної довідки № 436728732 від 24.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданої до заяви, вбачається, що ОСОБА_1 належали наступні об`єкти нерухомого майна:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., зареєстрований на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 811, виданий 29.06.2017р. і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219);

- земельна ділянка за кадастровим номером № :02:011:0014, площею 0,25 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; з цільовим призначенням: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219);

- земельна ділянка за кадастровим номером № :02:011:0013, площею 0,3113 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; з цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219).

З метою проведення оцінки вказаного нерухомого майна, порівнявши його із загальною сумою боргу - 4 690 007 грн, заявником у ТОВ юридична агенція центру нерухомості та технічної інвентаризації «Нео-Формат» отримані довідки станом на 23.07.2025 року про найбільш вірогідну вартість вищенаведеного майно, з яких вбачається:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - оцінено в 106 000 грн.;

- земельна ділянка за кадастровим номером № :02:011:0014, площею 0,25 га - оцінена в 105 500 грн.;

- земельна ділянка за кадастровим номером № :02:011:0013, площею 0,3113 га - оцінена в 370 000 грн.

Посилаючись на те, що загальна орієнтовна вартість всього майна боржника складала 581 500 грн, що не перевищувало суму заборгованості (4 690 007 грн. без врахування процентів і штрафних санкцій), заявник вважав її співмірною із пред`явленими вимогами у звязку із чим просив суд забезпечити позов у спосіб заборони відчуження зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість вжиття заходів забезпечення позову виключно за заявою учасника справи у відповідності обраного ним виду (засобу) такого забезпечення, та не передбачає вжиття заходів забезпечення позову за власною ініціативою суду.

У цій справі, позивач, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, визначив конкретний захід такого забезпечення - встановленням заборони на відчуження відповідачем певного майна (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України), та який на його переконання належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, чим реалізував своє право на розпорядження предметом спору на власний розсуд у відповідності частини третьої статті 13 ЦПК України.

Натомість, суд першої інстанції, в порушення статті 13 ЦПК України та всупереч обраного позивачем виду забезпечення позову, визначив у своєму рішенні зовсім інший вид його забезпечення - шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), не навівши належного мотивування такого рішення.

Таке порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову - не у відповідності заявлених вимог, та поклало на відповідача необґрунтовані обмеження його прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про зміну ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року, шляхом викладення її резолютивної частини в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості заяви про забезпечення позову, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трутнєва Сергія Валерійовича задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Заяву представника заявника ОСОБА_2 - Кузнєцова Анатолія Ігоровича , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Заборонити відчуження наступних об`єктів нерухомого майна, які належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,1 кв.м., зареєстрований на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 811, виданий 29.06.2017р. і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219);

- земельну ділянку за кадастровим номером № :02:011:0014, площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; з цільовим призначенням: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219);

- земельну ділянку за кадастровим номером № :02:011:0013, площею 0,3113 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; з цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 219).

Постанова набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.