Справа № 345/4405/25
Номер провадження 2/350/65/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Видойник І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Макух А.В. 12 серпня 2025 року звернулася до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 листопада 2024 року в селі Цінева мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mersedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та велосипедиста ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у реанімаційному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Калуської міської ради».

За фактом дорожньо-транспортної пригоди було зареєстровано кримінальне провадження № 0000225. Досудове розслідування станом на день подання позову до суду триває.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача.

21 січня 2025 року позивачі через свого представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Відшкодування» звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

24 січня 2025 року відповідач надіслав Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Відшкодування» лист у якому повідомив, що рішення у страховій справі буде прийнято після долучення кінцевого документу у кримінальному провадженні.

Листом від 29 січня 2025 року відповідачу було надіслано уточнену заяву про виплату страхового відшкодування, однак станом 7 серпня 2025 року страхове відшкодування позивачам не виплачено.

Керуючись положеннями статей 9, 22-31, 35, 36, 27.3, 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди), статей 999, 1187, 1193, 1195 Цивільного кодексу України представник позивачів просила стягнути з відповідача на користь: позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування - моральну шкоду в розмірі 16 000 грн., позивачки ОСОБА_2 страхове відшкодування - моральну шкоду в розмірі 16 000 грн. та відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 288 000 грн.

Відповідно до ухвали судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Кардаш О.І. від 13 серпня 2025 року справу направлено за підсудністю до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 4 вересня 2025 року справу передано на розгляд судді Сокирко Л.М.

Ухвалою судді від 10 вересня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

29 вересня 2025 року до суду від представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Ніколаєва В.В. надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що, на сьогодні у відповідача не виникло зобов`язання з виплати страхового відшкодування на користь позивачів, у зв`язку з відсутністю вироку суду в кримінальному провадженні № 0000225 або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та вказували, що смерть потерпілого є прямим наслідком спірної дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, страхова компанія правомірно повідомила позивачів про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання рішення в кримінальному провадженні законної сили, що свідчить про відсутність вини страхової компанії у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із цим вважає, що звернення позивачів до суду є передчасним.

Разом із відзивом представник відповідача Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Ніколаєв В.В. подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

6 жовтня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив подана представником позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Макух А.В. у якій представник позивачів наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись судову практику зазначила, що позивачами відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди) надані всі документи, які заявник має подати для отримання виплати страхового відшкодування. Водночас відповідно до пункту 34.1 статті 34 вказаного вище Закону, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

13 жовтня 2025 року представником позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Макух А.В. до суду надіслано висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Калуського районного відділення Обласного бюро судово-медичної експертизи № 224 від 6 грудня 2024 року - 27 травня 2025 року, проведеної в рамках кримінального провадження № 0000226 та супровідний лист заступника начальника СВ ВП № 2 (селище Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Дениса Майбороди про направлення адвокату копії висновку судово-медичної екпертизи.

Відповідно до ухвали суду від 7 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Ніколаєва В.В. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

28 січня 2026 року представником позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Макух А.В. до суду надіслано постанову про закриття кримінального провадження №0000226 від 31 липня 2025 року та супровідний лист заступника начальника СВ ВП № 2 (селище Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Дениса Майбороди про направлення адвокату копії постанови про закриття кримінального провадження.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник адвокат Макух А.В. в судове засідання не прибули. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачів.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Ніколаєв В.В. в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років в місті Калуш Калуського району Івано-Франківської області.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження (серія НОМЕР_3 ) є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про одруження (серія НОМЕР_4 ) з 3 березня 1963 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки (ОР 64 ВЗ) Відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27 січня 2025 року, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника : січень 2025 року - 3609 грн 95 коп.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2024 року було зареєстровано кримінальне провадження №0000226 за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України у якому зазначений короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «28 листопада 2025 року біля 16 год 00 хв в селі Цінева Калуського району в районі розташування сільського кладовища на перехресті відбулося зіткнення між автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 який, рухаючись по вулиці Молодіжна в напрямку центру села Цінева та велосипеда марки «Аист» під керуванням ОСОБА_4 , який виїхав з другорядної польової дороги справа, внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, перелому 3-4 ребра зліва, важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, сатуральної гематоми, травматичного САК, перелому кісток черепа.

5 грудня 2024 року в чергову частину ВП № 2 (селища Рожнятів) поступило повідомлення з Калуського РВП ГУНП про те, що в реанімаційному відділенні КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради» травмований в ДТП ОСОБА_4 помер в даному медичному закладі».

Відповідно до довідки про причини смерті Калуського районного відділення Обласного бюро судово-медичної експертизи від 6 грудня 2024 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: набряк головного мозку, крововиливи на оболонки головного мозку, закрита черепно-мозкова травма.

Висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Калуського районного відділення Обласного бюро судово-медичної експертизи № 224 від 6 грудня 2024 року - 27 травня 2025 року, проведеної в рамках кримінального провадження № 0000226, встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку тяжкого ступеня, крововиливами в м`які покриви голови, крововиливами під оболонки, в речовину головного мозку та мозочка синцями та саднами в ділянці голови що ускладнилися набряком та набуханням головного мозку.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку тяжкого ступеня, крововиливами в м`яку покриви голови, крововиливами під оболонки, в речовину головного мозку та мозочка, синцями та саднами в ділянці голови; синці в ділянці лівої руки; синці в ділянці правої руки; садно в ділянці лівої ноги.

Вказані вище тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, незадовго до поступлення на стаціонарне лікування в Калуську ЦРЛ; закрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку тяжкого ступеня, крововиливами в м`яку покриви голови, крововиливами під оболонки, в речовину головного мозку та мозочка, синцями та саднами в ділянці голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення, а решта описані вище тілесні ушкодження мають ознаки легких.

Враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, дані медико-криміналістичної експертизи одягу та взуття, в які був одягнутий потерпілий в момент отримання тілесних ушкоджень, характер і розташування слідів ковзання та пошкоджень на автомобілі та велосипеді, можна вважати, що мало місце зіткнення велосипеда, коли потерпілий перебував на ньому з автомобілем, із наступним падінням потерпілого на дорожнє покриття та ударом головою об покриття дороги».

31 липня 2025 року постановою слідчого-заступника начальника СВ відділення поліції № 2 (селища Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Майбороди Д.В. кримінальне провадження №0000225 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до цієї постанови підставою для закриття кримінального провадження став висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-25/8824-ІТ від 4 липня 2025 року, із якого вбачається, що водій автомобіля «Mersedes Benz Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мав технічної можливості попередити дану дорожньо-транспортну пригоду та у його діях не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. В загальному порядку велосипедист ОСОБА_4 маючи намір перетнути проїзну частину дороги, повинен був дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній і тільки після цього, переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, продовжити рух. Тобто в цій ситуації велосипедист ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

В результаті вказаного вище зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі потерпілого ОСОБА_4 , його близьким родичам, а саме дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_1 було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 28 листопада 2024 року цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Mersedes Benz Sprinter 616 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 223559790 від 18 вересня 2024 року.

У відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди) 21 січня 2025 року представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. Так, відповідно до уточненої заяви про виплату страхового відшкодування від 27 січня 2025 року містилися такі вимоги: розмір відшкодування для дружини ОСОБА_2 - 48 000 грн (відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди), 288000 грн (відшкодування шкоди по втраті годувальника); розмір відшкодування для сина ОСОБА_1 - 48 000 грн (відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди).

Листом від 24 січня 2025 року за № 146 Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» повідомило представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Відшкодування» про призупинення розгляду справи, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки на даний час Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження, також Страховику не відомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу розгляд справи Страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Верховний Суд у своїх постановах від 5 грудня 2018 року у справі № 757/59802/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 500/2095/15-ц зробив висновок, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до статей 3, 4, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України , потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настаєцивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю т/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди).

Відповідно до статей 27.1 - 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV (в редакції, яка була чинною на день дорожньо-транспортної пригоди), Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Отже, зі змісту цих норм вбачається достатнім встановити, що смерть потерпілого є прямим наслідком дорожньо-транспортної пригоди і, при цьому, встановлення причини самої дорожньо-транспортної пригоди і вини конкретної особи у її вчиненні, не є обов`язковим.

Тобто, за таких обставин встановлення вини заподіювача шкоди, не є обов`язковим для здійснення страхових виплат.

Судом встановлено, що у даному випадку, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода що сталася 28 листопада 2024 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mersedes Benz Sprinter 616 CDI» державний номерний знак НОМЕР_1 та смерть ОСОБА_4 відбулась внаслідок отримання тілесних ушкоджень після настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Розрахунок виплат страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_4 ґрунтується відповідно до мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 квітня 2024 року становила 8 000 грн. Загальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяного смертю ОСОБА_4 складає 288 000 грн., що дорівнює 36 мінімальним заробітним платам у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Загальний розмір страхового відшкодування - моральної шкоди складаю 36 000 грн., що дорівнює 12 мінімальним заробітним платам у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у дорожньо-транспортній пригоді, покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку на страховика забезпеченого транспортного засобу відповідача.

Відповідно до частини другої статті 1193 Цивільного кодексу України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України, непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 6 липня 2022 року у справі № 442/3107/21.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Верховний Суд у вказаній вище справі, але вже в постанові від 3 травня 2022 року вказав, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що шкода, пов`язана із смертю потерпілого ОСОБА_4 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність рішення суду (яке б набрало законної сили) у кримінальному провадженні із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати таку шкоду, оскільки наявності непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_4 у взаємозв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і смертельним наслідком для нього самого, відповідачем не доведена та суду не надано на підтвердження цього жодного доказу.

Тобто відповідачем не надано суду доказів того, що завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так у ході досудового розслідування було встановлено, що велосипедист ОСОБА_4 загинув по власній недбалості та необережності, в результаті порушення вимог Правил дорожнього руху. Підстав для притягнення до відповідальності інших осіб немає.

Разом з тим, у постанові про закриття кримінального провадження відсутня інформація про умисел потерпілого, тобто усвідомлене бажання заподіяти шкоду - спричинити дорожньо транспортну пригоду та про обставини непереборної сили.

Такі обставини (умисел потерпілого або ж непереборна сила) не доведені також відповідачем, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається.

У зв`язку із наведеним суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, через відсутність судового рішення у кримінальному провадженні, яким би було встановлено вину особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована та вважає позовні вимоги позивачів обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Оскільки позивачі згідно із пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, в такому разі сума судового збору підлягає стягненню із відповідача у дохід держави прямопропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 999, 1187, 1193, 1195 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV, статями 81, 141, 263-268, 280-283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) страхове відшкодування - моральну шкоду в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) страхове відшкодування - моральну шкоду в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. та відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 288 000 (двісті вісімдесят вісім тисяч) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь держави судовий збір у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

позивач 1: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

позивач 2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач: Акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (місцезнаходження: 03062, місто Київ, вулиця Перемоги, 65; ).

Повний тексту рішення складено - 23 лютого 2026 року.

Суддя Сокирко Л.М.