УХВАЛА

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 686/2313/25

провадження № 61-925ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем КМС» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Тандем КМС» про визнання правочину недійсним, просив визнати недійсним рішення № 1 учасника (засновника) про створення ТОВ «Тандем КМС» в частині формування статутного капіталу за рахунок майнового внеску учасника ОСОБА_2 , який протягом шести місяців з дати державної реєстрації товариства вносить до статутного капіталу ТОВ «Тандем КМС» нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,5148 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :24:002:0119; будівлю № НОМЕР_1 майстерні загальною площею 1085,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; підсобно-господарські приміщення загальною площею 948,6 м кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду

від 10 листопада 2025 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у цій справі визнано неподаною та повернуто заявнику.

13 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (надійшла до суду 20 січня 2026 року), в якій просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги закріплені у статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам, визначеним пунктом 5 частини другою статті 392 ЦПК України.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник має зазначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено відповідний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Відповідно до відомостей з Єдиного держаного реєстру судових рішень ОСОБА_1 вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, формально посилаючись на незаконність судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від24 грудня 2025 року повернуто ОСОБА_1 касаційну скаргу. У вказаній ухвалі суд встановив, що мотивувальна частина касаційної скарги складається з викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. Заявник не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення.

Незважаючи на зазначене, ОСОБА_1 повторно подав касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, яка не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що підставою касаційного оскарження вважає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Дослівно заявник вказує наступне «Вважаю, що відсутні висновки Верховного Суду щодо питань: чи є правочином рішення засновника Товариства з обмеженою відповідальністю та чи може воно бути визнано недійсним; обрання відповідачем неефективного способу захисту як самостійна та достатня підстава для відмови у задоволенні позову».

Разом з тим, заявник не вказав конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, як цього вимагає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Подібні доводи касаційної скарги Верховний Суд в ухвалі від 24 грудня 2025 року визнав такими, що не містять підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу заявника, що у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 569/693/21 Верховний Суд дійшов наступного висновку «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, рішення загальних зборів учасників господарського товариства (акт органу юридичної особи). Рішення загальних зборів учасників господарського товариства (акт органу юридичної особи) по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсність рішення загальних зборів учасників господарського товариства положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані.»

Умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. Верховний Суд є судом права і здійснює перегляд постановлених та оскаржених судових рішень повністю лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Разом з тим учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

ОСОБА_1 , повторно звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, не усунув обставин, що стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги, належним чином не вказав підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених процесуальним законом.

Повторне звернення з касаційною скаргою можливо лише у випадку, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, однак ОСОБА_1 вдруге подає касаційну скаргу, не обґрунтовуючи належним чином підстави касаційного оскарження судового рішення.

Пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при зверненні до суду касаційної інстанції, не обґрунтував належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень, подана касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

За загальним правилом повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем КМС» про визнання правочину недійсним - повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников