Справа № 495/8848/25
№ провадження 2/495/1758/2026
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
17 лютого 2026 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого:
одноособово судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Чибукової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Малого приватного підприємства «УЮТ-СЕРВІС» про стягнення грошових коштів,
Стислий виклад позиції позивача
Так позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2019 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив вирок у справі № 495/2071/16-к провадження №1-кп/523/105/19, яким визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_2 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 17 жовтня 2015 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі, строк відбуття покарання ОСОБА_2 постановлено рахувати з 17 жовтня 2015 року, до набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому залишено попередній у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Вона та деякі потерпілі та цивільні позивачі не погодилась з вироком Суворовського районного суду м. Одеса по справі 495/2071/16-к від 18.10.2019 року, у зв`язку з чим звернулися до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Так ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року у справі № 495/2071/16к провадження №11-кп/813/1134/20 апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_2 - скасовано в частині призначеного йому покарання, ухвалено і цій частині новий вирок, яким ОСОБА_2 призначено покарання за ч.3 ст. 276 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін.
Водночас згідно ухвали Одеського апеляційного суду у справі№ 495/2071/16-к провадження №11-кп/813/1134/20 від 03 липня 2020 року апеляційні скарги скаржників в частині вирішення щодо цивільних позовів залишено без задоволення.
В серпні 2020 року позивач отримала в Суворовському районному суді м. Одеса виконавчий лист у справі 495/2071/16-к та звернулася до приватного виконавця виконавчого округа Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича з заявою про відкриття виконавчого провадження для звернення вказаного рішення суду до виконання.
Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округа Одеської області Качурки В. В. від 07.09.2020 року відкрито виконавче провадження №62975135 щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.
Станом на 11 листопада 2025 року вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року по справі №495/2071/16-к не виконано, грошові кошти в примусовому порядку на користь позивача не стягнуті.
На підставі вищевикладених обставин позивач і звернувся з позовом до суду.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі.
25.11.2025 Ухвалою судді Білгород Дністровського міськрайонного суду позовна заява прийнята до розгляду, призначене спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 17 лютого 2026 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданого клопотання, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Матеріалами справи встановлено, що дійсно18 жовтня 2019 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив вирок у справі № 495/2071/16-к провадження №1-кп/523/105/19, яким визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_2 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 17 жовтня 2015 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі, строк відбуття покарання ОСОБА_2 постановлено рахувати з 17 жовтня 2015 року, до набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому залишено попередній у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2020 року у справі № 495/2071/16к провадження №11-кп/813/1134/20 апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_2 - скасовано в частині призначеного йому покарання, ухвалено і цій частині новий вирок, яким ОСОБА_2 призначено покарання за ч.3 ст. 276 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округа Одеської області Качурки В. В. від 07.09.2020 року відкрито виконавче провадження №62975135 щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

15 листопада 2022 року Заочним рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, стягнуто з відповідача на її користь 3% річних за період з 03.08.2020 по 15 жовтня 2022 рік у розмірі 17 137, 00 коп.; інфляційні витрати за період з 03 липня 2020 року по 15 жовтня 2022 року у розмірі 94 794 грн. 42 коп. (а.с. 43-45)

Станом на 11 листопада 2025 року вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року по справі №495/2071/16-к не виконано, грошові кошти в примусовому порядку на користь позивача не стягнуті.

Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України.

Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення моральної шкоди та стягнення індексу інфляції, підтвердженого судовим рішенням.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Суворовського районного суду м. Одеси. (а.с. 7-30)

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін.

Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду.

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідачем здійснений розрахунок заборгованості за період з 16.10.2022 року по 11 листопада 2025 року.

Відповідно до результатів розрахунку 3% річних встановлено, що в період розрахунку з 16.10.2022 до 11 листопада 2025 року 3% річних складає 23055 грн. (з 16/10/2022 до 31/12/2023 250 000,00 x 3 % x 442 : 365 : 100; 442 кількість днів = 9 082,19 грн; з 01/01/2024 до 31/12/2024 250 000,00 x 3 % x 366 : 366 : 100. 366 кількість днів = 7 500,00 грн; з 01/01/2025 до 11/11/2025 250 000,00 x 3 % x 315 : 365 : 100; 315 кількість днів = 6 472,60 грн. /а.с.4/

Відповідно до результату розрахунку заборгованості інфляційних витрат в період з 16 жовтня 2022 року по 11 листопада 2025 року сума боргу за інфляцією становить 66 966,28 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період: IIc (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,90 : 100) = 1.28054749

Суд перевірив наведений розрахунок позивача, не виходячи за межі позовних вимог дійшов висновку про його обґрунтованість та вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за окреслений нею період.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовні вимоги позивача.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Малого приватного підприємства «УЮТ-СЕРВІС» про стягнення грошових коштів у повному обсязі.

Вирішення питання щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 15,16, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 206, 263, 264, 265, 280 -281, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Малого приватного підприємства «УЮТ-СЕРВІС» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути зМалого приватного підприємства «УЮТ-СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 16 жовтня 2022 року по 11 листопада 2025 року у розмірі 66 966, 28 грн; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, за період з 16 жовтня 2022 року по 11 листопада 2025 року, яке становить 23055 грн.

Стягнути зМалого приватного підприємства «УЮТ-СЕРВІС» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Мале підприємство «Уют-Сервіс», адреса: 67700, вул. Горіхова, 8 кв. 3 м. Білгород Дністровський Одеська область, .

Повний текст рішення складений 23 лютого 2026 року.

Суддя :