Справа 688/5480/25
№ 2/688/174/26
Рішення

Іменем України

заочне

24 лютого 2026 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі головуючої судді Цідик А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Романової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом Шепетівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення XII сесії міської ради VI скликання №12 від 09.08.2011 «Про затвердження в оперативне управління або повне господарське відання комунального майна територіальної громади» у власності територіальної громади м. Шепетівки в особі Шепетівської міської ради є гуртожиток, загальною площею 1545,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснено 29.12.2016. Згідно листа Регіонального відділення фонду державного майна України по Хмельницькій області даний гуртожиток в Єдиному реєстрі державної власності не зареєстрований. Відповідно до технічної інвентаризації гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , житлові приміщення ІІ та ІІІ поверхів гуртожитку є приміщеннями кімнатного типу. Назву вулиці «Лермонтова» змінено на « ОСОБА_2 ».

Згідно картки прописки, ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 з 15.08.2008 по теперішній час. У період з 08.12.2004 по 15.08.2008 був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 як наймач квартири АДРЕСА_4 , на вказану квартиру йому видано ордер на житлову площу в гуртожитку.

До моменту набуття Шепетівською міською територіальною громадою права власності на гуртожиток, ОСОБА_1 був наймачем квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №448685836 від 21.10.2025 ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 30,1 кв.м, що знаходиться за адресою: гаражно-будівельний кооператив «Водник-2», буд. 12-В, гараж НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .

29.05.2024 комісія з обстеження об`єкта нерухомого майна провела обстеження гуртожитку АДРЕСА_2 , про що складений відповідний акт. Комісія встановила, що особи, які зареєстровані в кімнатах гуртожитку, фактично не проживають у ньому, приміщення гуртожитку за цільовим призначенням не використовується. 10.10.2024 встановлені навісні замки на ІІ та ІІІ поверхах гуртожитку, що унеможливило використання комунального майна сторонніми особами. 20.03.2025 вищезгадана комісія повторно обстежила гуртожиток та встановила, що після встановлення навісних замків, особи, які зареєстровані у житлових приміщеннях гуртожитку, до виконавчого комітету Шепетівської міської ради зі скаргами про перешкоди у доступі до зареєстрованого місця проживання не зверталися. Зазначені обставини підтверджують той факт, що вищезазначені особи не користуються квартирами, не цікавляться станом житла, у якому зареєстровані. Оскільки відповідач ОСОБА_1 за своїм місцем реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, факт його реєстрації порушує право позивача на вільне розпорядження майном, позбавляє можливості використовувати його за цільовим призначенням. Просив суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не повідомив про причини неявки, відзив не подав.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.12.2025. Ухвалою суду від 22.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 21.01.2026, яке відкладено на 17.02.2026 у зв`язку з відсутністю електроенергії в суді. 21.0.2026 представник позивача подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії акта №2 обстеження кімнат у гуртожитку від 19.01.2026. Ухвалою суду від 24.02.2026 постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки, відзив не подав, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу припинення права користування житловим приміщенням, які регулюються нормами Житлового кодексу України.

Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1545,3 кв.м. належить до комунальної власності територіальної громади м. Шепетівка в особі Шепетівської міської ради Хмельницької області згідно рішення XII сесії Шепетівської міської ради VI скликання №12 від 09.08.2011 «Про затвердження в оперативне управління або повне господарське відання комунального майна територіальної громади».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77830447 від 06.01.2017 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1545,3 кв.м, житловою площею 395,6 кв.м, на праві комунальної власності зареєстрований за територіальною громадою м. Шепетівка в особі Шепетівської міської ради Хмельницької області з 29.12.2016, номер запису про право власності №18504899.

Відповідно до відповіді на запит №05-01-03769 від 04.12.2014 Регіонального відділення фонду державного майна України по Хмельницькій області, об`єкт нерухомого майна гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності не зареєстрований.

Згідно технічного паспорта від 01.03.2016, виготовленого КП «Шепетівське бюро технічної інвентаризації» на громадський будинок будівлю гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , та повідомлення КП «Шепетівське бюро технічної інвентаризації» Шепетівської міської ради №213 від 04.04.2025 житлові приміщення ІІ та ІІІ поверхів в гуртожитку є приміщеннями кімнатного типу.

Відповідач ОСОБА_1 набув право користування кімнатою №3 як працівник ВАТ «АТП-16807», що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 07.12.2004, ордером на житлову площу в гуртожитку №9 від 08.12.2004.

Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №2021 від 17.10.2025 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта обстеження об`єкту нерухомого майна гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 від 29.05.2024 обстежено гуртожиток, що належить до комунальної власності Шепетівської міської територіальної громади, встановлено, що балансоутримувачем будівлі гуртожитку є виконавчий комітет Шепетівської міської ради; у приміщенні гуртожитку зареєстроване місце проживання 15 осіб; особи, які зареєстровані в кімнатах гуртожитку, в тому числі ОСОБА_1 , який зареєстрований в кімнаті АДРЕСА_4 , фактично в них не проживають, приміщення гуртожитку за цільовим призначенням не використовується. Встановлені навісні замки на ІІ та ІІІ поверхах гуртожитку, що унеможливило використання комунального майна сторонніми особами.

Згідно акта обстеження об`єкту нерухомого майна гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 від 20.03.2025 проведене повторне обстеження гуртожитку з метою встановлення стану об`єкту нерухомого майна та встановлення фактичного проживання осіб, зареєстрованих у гуртожитку для виявлення вільних житлових приміщень, які можуть бути включені до фонду житла, призначеного для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб. З`ясовано, що після встановлення навісних замків, особи, які зареєстровані у житлових приміщеннях гуртожитку, до виконавчого комітету Шепетівської міської ради, зі скаргами про перешкоди у доступі до зареєстрованого місця проживання, не зверталися. ОСОБА_1 не користується кімнатою, не цікавиться станом житла, у якому зареєстрований з моменту державної реєстрації речових прав на вищевказаний гуртожиток, а саме з 29.12.2016. Комісія дійшла висновку щодо необхідності визнання осіб, які зареєстровані у житлових приміщеннях гуртожитку, такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в судовому порядку.

19.01.2026 комісія з обстеження об`єкта нерухомого майна провела обстеження кімнати АДРЕСА_3 та встановила, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає, відсутність постільної білизни, одягу, посуду, свідчить про довготривале не проживання у вказаній кімнаті, санітарно-технічний стан кімнати незадовільний. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 фактично не проживає протягом тривалого часу за місцем реєстрації у кімнаті АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №448685836 від 21.10.2025 ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 30,1 кв.м, що знаходиться за адресою: гаражно-будівельний кооператив «Водник-2», буд. 12-В, гараж НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .

4. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України (далі ЖК України), згідно з якими ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою про вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року в справі № 761/9063/21 провадження № 61-1935св23 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в жилому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить із того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Такого висновку щодо застосування статей 71, 72 ЖК України у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18).

Аналогічного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшов Верховних Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 2-375/2005 (провадження № 61-24981св18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 201/10924/13-ц (провадження № 61-9646св19).

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зроблено висновок, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

У постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

5. Оцінка суду.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи доводи представника позивача про тривалу відсутність відповідача ОСОБА_1 за місцем його реєстрації АДРЕСА_1 , суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 понад шість місяців не проживає у спірному житлі, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє. Сам ОСОБА_1 до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, у зв`язку з чим не спростував доводи позовної заяви про його відсутність за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 282-284 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд

ухвалив:

Позов Шепетівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Шепетівської міської ради судовий збір в сумі 3028 грн за реквізитами: р/р UA0022777, отримувач ГУК у Хмел.обл/Шепетів.мтг/24060300, код отримувача 37971775, Казначейство України (ЕАП).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право подати апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

позивач Шепетівська міська рада (вул. Соборності, 4 м. Шепетівка Хмельницької області, );

відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 від 18.02.1997 виданий Шепетівським МРВУМВС України в Хмельницькій області).

Суддя Алла ЦІДИК