КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5437/2026 Головуючий у ІІ інстанції ТаргонійД.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мартинюк Марії Русланівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначав, що 02 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено договір позики №75999463 в електронній формі, за умовами якого ОСОБА_1 було надано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів 1,99 % на день.

Позикодавець свої зобов`язання виконав, перерахувавши кошти на картковий рахунок позичальника. Проте ОСОБА_1 належним чином умов договору не виконала, не здійснила повного повернення позики та сплати процентів. Загальна сума часткових платежів позичальника склала 2141,75 грн.

Таким чином, з урахуваннм пролонгації дії договору позики, заборгованість позичальника у загальному розмірі складає 21574,25 грн.

21 грудня 2021 року від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» на підставі договору факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року перейшло право вимоги до боржника за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року.

31 березня 2023 року від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» згідно договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року перейшло право вимоги до боржника за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року у розмірі 21574,25 грн, яка складається з: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14574,25 грн - сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року у розмірі 21574,25 грн, яка складається з: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14574,25 грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНПРОМ МАРКЕТ» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНПРОМ МАРКЕТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Мартинюк М.Р. подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 рокута ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року у розмірі 9037,25 грн, яка складається з: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2037,25 грн- сума заборгованості за відсотками. У задоволенні решти вимог відмовити. Зменшити витрати на правничу допомогу з 3500,00 грн до 2 654,32 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи та дійшов помилкового висновку щодо строку нарахування відсотків за користування позикою, не врахувавши, що строк дії договору позики №75999463 від 02 серпня 2021 року припинився 01 вересня 2021 року, оскільки позика була надана на строк 30 днів, тіло кредиту 7000,00 грн зі сплатою процентів за користування нею 1,99 % на добу, загальна сума кредитування склала 11 179,00 грн, що було погоджено сторонами. При цьому суд не врахував, що своєї згоди на пролонгацію дії договору позики ОСОБА_1 не надавала, тому нараховані проценти за користування кредитними коштами після 01 вересня 2021 року є порушенням норм закону та суперечить умовам укладеного між стронами договору позики №75999463 від 02 серпня 2021 року.

Також вказала, що згідно умов договору позики сума нарахованих процентів складає 4 179,00 грн (1,99 % х 30), при цьому відповідачем було сплачено 13 вересня 2021 року проценти за користування кредитним коштами у розмірі 2 141,75 грн, що зазначено позивачему позовній заяві, а тому заборгованість відповідача по процентам за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року становить 2 037,25 грн.

Крім того представник відповідача вказала на неспівмірність стягнутих з ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що справа є нескладною та не потребує часу на побудову правової позиції професіоналом у галузі права. Дії, виконані адвокатом не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на їх виконання.

Представник відповідача зазначила про те, що середня вартість адвокатських послуг в аналогічних справах складає 2564,32 грн, а тому просить зменшити судові витрати на правничу допомогу до цієї суми. Також вказала на те, що відповідач очікує понести витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, попередній розмір яких складає 6000,00 грн.

У відзиві на апеляційн скаргу ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» наводить заперечення проти доводів, викладених в ній, вказуючи на їх безпідставність та не обгрунтованість.

Представник позивача - Гедзь О.В. у відзиві зазначила, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем від первісного кредитора суми позики у розмірі 7000,00 грн. При цьому вказала, що пролонгація укладеного між сторонами договору позики (на строк до 90 днів, тобто до 30 листопада 2021 року) була обумовлена п. 5.2. Договору позики та п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які розміщені на сайті позикодавця за посиланням https://mycredit.ua/ua/documents-licence/. Підписуючи договір позики, позичальник вказала, що їй є зрозумілими умови договору та Правил, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації.

Представником позивача зазначено, що згідно алгоритму укладення договору позики без ознайомлення/погодження з Умовами договор упозики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. А тому позивач вважає, що між сторонами було погоджено пролонгацію дії договору до 90 днів, відтак відсотки нараховані в межах дії договору позики, тобто до 30 листопада 2021 року та лише до моменту відступлення права вимоги первісним кредитором.

Крім того позивач зауважив, що вказуючи на завищений ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» розмір витрат на правничу допомогу, відповідач вказує на понесення нею витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6000,00 грн, що на 171,43 % більше від заявленої позивачем суми у суді першої інстанції, а тому доводи апеляційної сарги в цій частині вважає необгрунтованими.

Згідно ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, за правилом ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Ст. 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 02 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов вказаного договору, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, без забезпечення на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та правил, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно графіку платежів, або достроково.

Відповідно до п. 2 договору визначені основні умови договору:сума позики 7000,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99% в день (фіксована), процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 29653,85%, орієнтовна загальна вартість позики - 11 179,00 грн.

Згідно з п. 3. договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до додатку 1 до договору позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), дата видачі позики - 02 серпня 2021 року, кількість днів кредиту 30 днів, сума позики 7000,00 грн, дата повернення позики - 01 вересня 2021 року, загальна вартість позики 11179,00грн.

Відповідно до п. 4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

За пунктом 5.2договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense//, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Відповідно до п. 17договору інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору та які містяться в матеріалах справи.

Вказаний договір позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору gdfUz5h7GQ, який було надіслано на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Виконання позикодавцем обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 7000,00 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується електронною платіжною інструкцією №d3d7023e-26a0-4867-aadf-e6e1fd7bc27a від 02 серпня 2021 року, виданою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС»; довідкою № КД-000038507/ТНПП від 15 липня 2025 року, виданою платіжною системою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», про завершення платіжної операції на картку № НОМЕР_1 , що підтверджує перерахування коштів 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 у розмірі 7000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свого обов`язку за договором позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 02 серпня 2021 року.

Отже, перерахування коштів відбулося шляхом їх зарахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що пдтверджується матеріалами справи та визнається ОСОБА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача за договором позики №75999463 від 02 сепня 2021 року становить 21574,25 грн, з яких: основна сума боргу: 7000,00 грн, заборгованість за процентами: 14574,25 грн.

Вказаний розрахунок проведено з урахуванням сплачених 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 процентів за користування позикою у сумі 2141,75 грн.

Щодо відступлення права вимоги.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

21 грудня 2021 року Первісний кредитор ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступив право вимоги за Договором позики №75999463 до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (Договір факторингу № 2 112).

31 березня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» відступило право вимоги за цим Договором позики до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (Позивач) (Договір факторингу №310323-ФМ).

Надані позивачем докази підтверджують факт передачі ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ`право грошової вимоги до боржника за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року.

Таким чином, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 02 серпня 2021 року у сумі 21574,25 грн.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що оскаржучи рішення суду у повному обсязі ОСОБА_1 не оспорює обставини щодо укладання відповідного договору позикив електронній формі, тане заперечуєфакт отримання від первісного кредитора грошових коштів у позику в розмірі 7000,00 грн, зокрема підтверджує факт сплати нею процентів за користування позикою у сумі 2 141,75 грн.

Відтак, зазначені обставини не підлягають додатковій перевірці судом апеляційної інстанції, та рішення суду першої інстанції в цій частині не може бути скасованим судом апеляційної інстанції.

Однак ОСОБА_1 не погоджується із розміром стягнутих з неї процетів за користування позикою у сумі 14574,25 грн, з підстав нарахування зазначених відсотків поза межами строку дії договору позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 02 серпня 2021 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів заначає наступне.

Як вбачається із договору позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 02 серпня 2021 року сторони врегулювали у договорі відносини щодо сплати процентів за користування позикою, відповідно до 2.3 договору, у розмірі 1,99 % на день.

Сторонами було погоджено строк дії позики (строк договору), відповідно до п. 2.2 договору - по 01 вересня 2021року (30 днів).

Позивач у позові стверджував, що згідно з п. 5.2 договору позики та та Правил надання коштів у позику, строк користування позикою (пролонгація) було продовженодо 90 днів, а тому відсотки за користування позикою нараховувалися первісним кредитором іпісля 01 вересня 2021року, а саме з 02 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року.

Так, відповідно до п. 5.2 договору позики №75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 02 серпня 2021 року підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Суд першої інстанції вважав правильним нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 14574,25 грн, що нарахована за період з 02 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року з урахуванням автопролонгації договору (90 днів), відповідно до п. 2, 5.2 договору позики№75999463 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 02 серпня 2021 року та Правил надання коштів у позику, які є його невід`ємною частиною, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки долучені до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», на які посилається ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину договору позики, укладеного 02 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 шляхом його підписання електронним підписом.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони письмово обумовили можливість пролонгації і відповідно нарахування відсотків протягом тривалішого строку, ніж 30 днів з дня укладення договору позики, до 30 листопада 2021 року, тобто до 90 днів.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16Велика Палата Верховного Суду зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).

Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за «користування кредитом» за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за «користування кредитом» (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.

Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.

Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин, так само як і банку та вкладника у межах відносин за договором банківського вкладу.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першустатті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3 та 4 ст. 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contraproferentem (лат. verbachartarumfortiusaccipiunturcontraproferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (висновки Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19).

Позивач, як юридична особа, діяльність якою пов`язана з наданням фінансових послуг і яка підготувала проект договору позики - є сильнішою стороною у цих правовідносинах, а тому тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь відповідача.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами поза межами дії договору позикиє безпідставними.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та погодженим сторонами умовам договору вимогу позивача про стягнення із відповідача на його користь процентів за користування позикою у розмірі 4179,00 грн, які складаються із відсотків, нарахованих протягом погодженого договором строку позики - 30 днів, тобто до 01 вересня 2021 року (1,99% х 30).

Таким чином, ураховуючи погашення позичальником заборгованості по процентам за користування позикою у загальному розмірі 2141,75 грн, у ОСОБА_1 наявний обов`язок щодо сплати заборгованості по процентам за користування позикою у розмірі 2037,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування процентів за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року в розмірі 14574,25 грн знайшли своє підтвердження та не спростовані позивачем. Такий розмір нарахованих процентів підлягає зменшенню до 2037,25 грн з наведених вище підстав.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника відповідача, та вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції шляхом зменшення стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року з 21 574,25 грн до 9 037,25 грн, яка складається з: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 037,25 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо судового збору.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, відповідач сплатила при поданні апеляційної скарги до апеляційного суду - 3 633,90 грн.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму стягнутої з позичальника заборгованості, тобто задоволено позов на 41,88%, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір за подання позову у розмірі1 014,50 грн.

Прим цьому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справисудом апеляційної інстанції у розмірі 3 633,90 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно дост. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено частково, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають до стягнення з відповідача в розмірі 1 465,80 грн, що єпропорційним до задоволених позовних вимог.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо зменшення витрат на правничу допомогу з 3500,00 грн до 2564,32 грн, що є, на її думку, середньою вартістю адвокатських послуг в аналогічних справах, колегія суддів оцінює критично, оскільки стягненню підлягає значно менша сума витрат на правову допомогу, ніж та яку просила стягнути сторона відповідача в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мартинюк Марії Русланівни - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року змінити, зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за договором позики №75999463 від 02 серпня 2021 року, стягнувши 9037 (дев`ять тисяч тридцять сім) гривень 25 копійок, яка складається з: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2037,25 грн - сума заборгованості за відсотками, суму судового збору в розмірі 1014 (однієї тисячі чотирнадцять) гривень 50 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1465 (однієї тисячі чотириста шістдесять п`ять) гривень 80 копійок.

В решті рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 90 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ЄДРПОУ - 43311346, 08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ПУМБ», код банку - 334851.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб