Справа № 128/4149/24
Провадження № 22-ц/801/249/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Висоцької Христини Олегівни

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Бондаренко О.І., повний текст якого складено 07 листопада 2025 року

у справі №128/4149/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 (відповідачі)

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, в обґрунтування якого посилався на те, що 17.10.2023 близько 23:20 год з вини водія ОСОБА_2 сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач.

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2023 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001585 від 20.10.2023 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_3 , постановою від 27.10.2023 кримінальне провадження закрито. У вказаній постанові, серед іншого, зазначено, що в даному випадку в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 2.10 (а, б, г, д), 12.1 ПДР України.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.11.2023 у справі № 128/4455/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Як стало відомо з інформації, що розміщена на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 17.10.2023, тобто на момент ДТП, що відбулась з вини ОСОБА_2 , страховий поліс (ОСЦПВ) на автомобіль марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_2 був відсутній.

Таким чином, цивільна відповідальність ОСОБА_2 не застрахована у встановленому законом порядку.

Як вбачається з висновку експертного дослідження від 26.10.2023 №ЕД-19/102-23/18784-АВ, проведеного судовим експертом сектору автотоварознавчих досліджень відділу автотоварознавчих досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів Вінницького НДЕКЦ МВС України, сума матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП, яке сталось 17.10.2023 року становила 58 960 грн. Вартість відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП, яке сталось 17.10.2023 року становила 128 333 грн. 92 коп. Вказана сума знайшла своє відображення у ремонтній калькуляції.

При цьому, транспортний засіб, належний ОСОБА_1 станом на 17.10.2023 відповідав вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 Закону України № 1961-IV, що підтверджується полісом №АР- ОСЦПВ ВНТЗ та інформацією про дійсність полісу № АР3252213, що розміщена на сайті Моторно (транспортного) страхового бюро України.

За наведених обставин позивач просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої ОСОБА_2 у розмірі 58 960,00 грн за рахунок коштів фонду захисту потерпілих; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь різницю у розмірі 69 372,92 грн між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та регламентною виплатою у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, а також судові витрати.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року позов задоволено. Вирішено стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої ОСОБА_2 , у розмірі 58 960 грн за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у розмірі 69 372 грн 92 коп. між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та регламентною виплатою у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1283 грн 40 коп., в рівних частках з кожного по 641 грн 70 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник відповідача МТСБУ адвокат Висоцька Х.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про необхідність покладення на страховика обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду, яка включає ПДВ, адже згідно пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець ДТП.

Крім того, вказує, що позивач в порушення п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Озерська І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 13 січня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокат Висоцька Х.О. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Озерська І.В. проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити судове рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Відповідно до поштового повідомлення (пояснення листоношею причин невручення кореспонденції) він нібито перебуває в ЗСУ, проте заяви про відкладення розгляду справи її зупинення, чи розгляд справ в його відсутність суду не направив.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2023 близько 23:20 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись проїзною частиною від с. Гавришівка Вінницької ОТГ в напрямку автодороги Р33, не обрав безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду у вигляді автомобіля марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 , який попередньо перебував під керуванням ОСОБА_3 та був припаркований на лівому узбіччі проїзної частини, передньою частиною назустріч автомобілю «ВАЗ 2101», без водія за кермом. Після вказаної пригоди ОСОБА_2 , без автомобіля, самовільно залишив місце пригоди.

Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 841 від 23.10.2023 отримав тілесне ушкодження, яке належить до легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого станом на 17.10.2023 був ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 08.09.2021.

За фактом ДТП 20.10.2023 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001585 від 20.10.2023 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого ВРЗСТ СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Поліщука І.М. від 27.10.2023 кримінальне провадження № 0001585 від 20.10.2023 закрито.

Цією постановою встановлено, що в даному випадку в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 2.10 (а, б, г, д), 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.11.2023 у справі №128/4455/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 538 (п`ятсот тридцять вісім) гривень, 80 (вісімдесят) копійок судового збору в дохід держави. Вказана постанова суду набирала законної сили 24.11.2023.

З інформації, що розміщена на сайті Моторно (транспортного) страхового бюро України, станом на 17.10.2023, тобто на момент ДТП, що відбулась з вини ОСОБА_2 , страховий поліс (ОСЦПВ) на автомобіль марки «ВАЗ 2101», д.н.з. з НОМЕР_2 був відсутній., тобто цивільна відповідальність ОСОБА_2 не застрахована у встановленому законом порядку.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 26.10.2023 № ЕД-19/102-23/18784-АВ, проведеного судовим експертом сектору автотоварознавчих досліджень відділу автотоварознавчих досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів Вінницького НДЕКЦ МВС України, сума матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП, яке сталось 17.10.2023 року становила 58 960 грн. Вартість відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП, яке сталось 17.10.2023 року становила 128 333 грн. 92 коп.

Позиція апеляційного суд у

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав встановленими та підтвердженими обставини викладені в позовній заяві, які не спростовані доводами та доказами сторони відповідача, а тому прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали цивільної справи, дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору

Перевіряючи аргументи апеляційної скарги представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Висоцької Х.О. в частині незгоди з розміром страхового відшкодування, колегія суддів враховує наступне.

У статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV(тут і далі у редакції цього Закону на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За положеннями статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого,- це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з пунктом 196.1.3 статті 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Податкові зобов`язання, пов`язані з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином, у випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 26.10.2023 №ЕД-19/102-23/18784-АВ, проведеного судовим експертом Вінницького НДЕКЦ МВС України, сума матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП, яке сталось 17.10.2023 року становила 58 960 грн.

Вартість відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_3 унаслідок ДТП, яке сталось 17.10.2023 року становила 128 333 грн. 92 коп.

У ремонтній калькуляції № ЕД-19/102 від 26.10.2023 року, яка є додатком до висновку, також зазначено, що вартість відновленого ремонту склала 128 333 грн. 92 коп.

На думку апелянта зазначений розмір відновлювальних робіт включає 20% ПДВ, оскільки це відображено у поясненнях до калькуляції , де зазначено ціни +20.00%.

Перевіркою зазначеного висновку встановлено, що ні в його дослідницькій частині, ні у висновках за результатами дослідження експерт не вказує на те, що сума матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу CHEVROLET NUBIRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме 58 960 грн, яка стягнута судом з відповідача МТСБ України, включає ПДВ.

Вказівка в розділі «Пояснення» на сторінці 3 Ремонтної калькуляції про те, що «ціни +20%» не свідчить про включення до ремонтної калькуляції ПДВ, а є відображенням особливостей технології ремонту, зокрема, того, що фарбування нових деталей з пластику вимагає на 120% відсотків більше матеріалу, порівняно з фарбуванням металевих деталей.

Крім того, ремонтна калькуляція проведена експертом для визначення вартості відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу унаслідок ДТП 128 333,92 грн, тоді як з МТСБ України стягнуто суму матеріального збитку, завданого власнику транспортного збитку, а саме 58 960 грн.

Апеляційний суд наголошує, що згідно з експертним висновком експертом враховано вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість нових складових, що підлягають заміні під час ремонту, й скориговано суму цих складників на коефіцієнт фізичного зносу і втрату товарної вартості. Про нарахування ПДВ щодо будь-якого із складників у висновку експертизи не йдеться.

У випадку незгоди з висновком експерта, його неповноти чи суперечності іншим матеріалам справи, відповідачі не були позбавлені процесуальної можливості викликати в судове засідання експерта для роз`яснення його висновку, надати інший висновок або просити суд про призначення додаткової чи повторної експертизи, проте не скористалися цими правами, а МТСБ України заперечуючи проте розміру збитків, визначених експертом, нібито в зв`язку з врахуванням ПДВ, не наводить контррозрахунку такого розміру без ПДВ.

Так само в матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачем ремонту автомобіля.

За таких підстав відсутні підстави для зменшення розміру матеріальної шкоди, та застосування пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що позивачем порушено обов`язки, передбачені п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що позбавило страхову компанію можливості встановити факт, причини та обставини події та відповідно визнати заявлену подію страховим випадком з огляду на таке.

Згідно з пунктом 33.3 статті 33 Закону № 1961-IV водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону№ 1961-IV).

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону № 1961-IV).

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (пункт 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначила, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону № 1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що Закон № 1961-IV з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 758/2874/16-ц (провадження № 61-29462св18) зазначено, що доводи касаційної скарги про те, що позивач не зберегла пошкоджений транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, що позбавило страхову компанію можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, є необґрунтованими. Факт настання страхового випадку сторонами не спростовується і підтверджується копією адміністративного матеріалу, складеного щодо винуватця ДТП, та постановою суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, скерувала на адресу страхової компанії заяву про виплату такого відшкодування та пояснення, в яких повідомила про настання ДТП, про відновлення нею пошкодженого автомобіля, розмір завданої шкоди, надавши на підтвердження цих обставин необхідні документи. Під час розгляду справи страхова компанія не скористалася своїм правом заявити клопотання про призначення додаткової автотоварознавчої експертизи. За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на страховика обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування та витрат за проведення експертизи.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ДТП за участю автомобіля марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач мала місце 10 жовтня 2023 року.

Після ДТП 26.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького НДЕКЦ для проведення транспортно-товарознавчого дослідження ТЗ «Chevrolet Nubira», експертом якого визначено суму матеріального збитку 58 960 грн, та вартість відновлювального ремонту 128 333,92 грн.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (винуватця ДТП) про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, у якому просив стягнути на свою користь 128 333, 92 грн.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено та зроблено вказівку на те, що належним відповідачем у даній справі має бути МБТСУ.

Отримавши постанову Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, позивач ОСОБА_1 17 жовтня 2024 року подав до районного суду позовну заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

За таких підстав позивач добросовісно реалізовував своє право на отримання відшкодування завданої йому ДТП , про що свідчить послідовність його дій після ДТП.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що отримавши відповідну вимогу, МТСБ України хоч якось намагалося направити свого представника для огляду авто, зверталося у зв`язку з цим до позивача чи суду, який розглядав відповідну цивільну справу, хоча мало таку можливість.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Висоцької Христини Олегівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.02.2026 року.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин