РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 рокуселище ПетровеСправа № 941/1639/25
Провадження № 2/941/185/26

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Больбот А. Ю.

за участю секретаря - Больбот Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 23846,00 грн. та понесених судових витрат.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 93794 від 02.08.2019 в електронній формі.

На підставі договору позики позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000,00 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності.

В результаті платіжної операції ініційованої позикодавцем, за посередництва надавача платіжних послуг, сума коштів в розмірі позики була перерахована ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» на картковий рахунок вказаний позичальником при укладанні договору позики.

Відповідачка не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк та має заборгованість перед позивачем, яка складає 23846,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за позикою; 18846,00 грн., заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.

Представник відповідачки надав до суду пояснення щодо позовної заяви, у яких зазначив, що сторона відповідача заявлені позовні вимоги визнає частково в частині стягнення суми позики, процентів за користування позикою та комісії за період з 02 по 14 серпня 2019 року.

В іншій частині сторона відповідачапозовні вимоги не визнає з тих підстав, що умовами п. 1.1 договору позики № 93794 від 02 серпня 2019 року передбачено, що сума кредиту складає 5000,00 грн.; проценти за користування позикою 0,01 % в день від поточного залишку позики; комісія 1,3 % в день від початкового розміру позики; строк повернення позики до 14 серпня 2019 року. Виходячи з викладеного, сума процентів за користування позикою підлягає нарахуванню у межах строку користування позикою, тобто у період з 02 по 14 серпня 2019 року, що становить: 5000,00 грн. ? 0.01 % х 12 днів = 6 грн. 00 коп., тоді як подальше нарахування процентів є безпідставним. Також, як вбачається з графіка платежів до договору позики № 93794 від 02 серпня 2019 року, комісійна винагорода за користування позикою становить 780,00 грн., що свідчить про можливість нарахування та стягнення зі ОСОБА_1 комісії у зазначеному вище розмірі і лише за період з 02 по 14 серпня 2019 року.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.11.2025 відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідачки у поясненнях щодо позовної заяви прохав провести судове засідання без участі відповідачки та її представника.

ІІІ. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» , електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону, договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 93794 від 02.08.2019 в електронній формі.

Договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором /44375010/.

Згідно пункту 1.1 договору, за договором позикодавець надає позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк:

1.1.1 сума позики 5000,00 грн. (надалі за текстом іменується «сума позики» в усіх відмінках);

1.1.2 плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1 процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується «комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,3 % в день від початкового розміру позики відповідно пп. 1.1.1. договору;

1.1.3 нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою;

1.1.4 нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою;

1.1.5. строк повернення позики (термін платежу): 14 серпня 2019 року.

Відповідно до п. 2.1 строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором.

Згідно із п. 5.3. у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 4.3 договору, обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп. 1.1.5. договору включно.

Згідно із п. 9.3 договору позики невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі».

Однак Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі» позивачем не надано і такі в матеріалах справи відсутні.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою підписано паспорт позики, який містить загальні умови щодо позики.

Згідно повідомлення ТОВ «ФК «Елаєнс» від 01 вересня 2025 року № 93794, 02 серпня 2019 року відповідачці було перераховано кошти в розмірі 5000,00 грн.

Факт укладення договору позики та отримання коштів стороною відповідача не заперечується.

Відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору у встановлений строк.

V. Оцінка суду.

Пунктом 9.1 Договору позики передбачено, що внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових договорів. Всі зміни, доповнення та додатки до цього Договору, є його невід`ємною частиною.

Позивач не надав суду доказів щодо пролонгації після 14.08.2019 договору позики в порядку, передбаченому п.9.1, тобто шляхом укладення додаткової угоди до договору позики, то позивач має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою позики в межах погодженого сторонами строку позики, тобто у період з 02.08.2019 по 14.08.2019. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою позики без укладення додаткової угоди.

Оскільки позичальниця отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, не сплативши погоджені сторонами позики проценти за кредитом, отже має заборгованість 5006,00 грн. (5000,00 грн. тіло кредиту та заборгованість за процентами за користування позикою за період з 02.08.2019 по 14.08.2019 у розмірі 6,00 грн.), яка й підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за договором позики № 93794 від 02.08.2019.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування позикою за період з 02.08.2019 по 14.08.2019 не підлягають задоволенню наступних підстав.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що за змістом п.1.1.2.2 Договору позики передбачена необхідність внесення комісії (надалі за текстом договору - «комісійної винагороди») в розмірі 1,3% в день від початкового розміру позики, а пунктом 5.3 Договору позики визначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на 02.08.2019) передбачено право позикодавця нараховувати комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Проте в наявному у матеріалах справи Договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з нарахуванням комісії за користування позикою, комісійної винагороди в розмірі 1,3 % в день від початкового розміру позики та підвищеної комісійної винагороди в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості.

Ураховуючи, що позивач як позикодавець не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору позики та додаткових угод, то положення договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Відтак, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування комісій та про відмову в стягненні такої складової заборгованості.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.2 та ч.6 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 254,30 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а інша частина в такому самому розмірі підлягає компенсації позивачу за рахунок бюджету, враховуючи визнання відповідачем позову в розмірі 5006,00 грн., що вказано у поясненнях щодо позовної заяви(задоволено 20,99 % позовних вимог, тому 2423,00 грн. судового збору ? 20,99 % = 508,59 грн.; 508,59 ? 2 = 254,30 грн.)

Щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу, то суд зауважує наступне.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялось.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., підтверджуються: копією договору правничої допомоги від 09 липня 2025 року; копією акту № 93794 від 01 вересня 2025 року наданих послуг з правничої допомоги за договором правничої допомоги від 09 липня 2025 року; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ № 001139.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, у разі задоволення позову, з відповідачки підлягали б до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Проте оскільки позов задоволено на 20,99 %, то з відповідачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1049,50 грн.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (, адреса: 01054, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок, 10/1) заборгованість за договором позики 93794 від 02.08.2019 у сумі 5006,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (, адреса: 01054, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок, 10/1) витрати зі сплати судового збору у сумі 254,30 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1049,50 грн.

Компенсувати ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ» (, адреса: 01054, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок, 10/1) за рахунок коштів державного бюджету судовий збір у розмірі 254,30 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 17.02.2026.

Суддя А.Ю. Больбот