ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 523/2083/25

провадження № 61-15688св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа- Товариство з обмеженою відповідальністю «Розетка уа»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Звєзділіна-Полішко Анастасія Дмитрівна,на постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Громіка Р. Д., Сегеди С. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Розетка уа», про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Розетка уа», про захист прав споживачів, у якому просила:

визнати недійсним договір про споживчій кредит «Оплата частинами» №5521 від 22 жовтня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» та застосувати наслідки його недійсності;

визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати усі обов`язкові платежі, проценти, відсотки, пеню та інші штрафні санкції, що були нараховані по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» в результаті укладення договору про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 усі стягнуті грошові кошти (платежі) на виконання договору про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року, включаючи стягнуті відсотки, проценти, обов`язкові платежі та усі штрафні санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка фактично не отримувала грошові кошти по договору споживчого кредиту «Оплата частинами» №5521 від 22 жовтня 2024 року, а також не отримувала товар, на придбання якого невстановленою особою було оформлено цей кредит, та навіть не знала де, коли, кому та який саме товар було видано замовнику.

Під час розгляду справи, 28 липня 2025 року, представник позивачки адвокат Звєзділіна-Полішко А. Д. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов в даній справі шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії щодо нарахування та стягнення заборгованості, відсотків, пені, штрафів та будь-яких інших фінансових санкцій за договором про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», до набрання законної сили рішенням у справі, а також шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за договором про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», до набрання законної сили рішенням у справі.

Заява мотивована тим, що оскаржуваний договір містить положення про нарахування відсотків, комісій, штрафних санкцій, які банк продовжує застосовувати навіть після подання позову, що призводить до постійного збільшення розміру заборгованості.

На думку заявника, дії банку по односторонньому списанню грошових коштів по кредиту, який позивачка не брала, є явно спірними і в разі якщо не зупинити таке списання, то з позивачки будуть і далі стягуватися грошові кошти. Вважає, що у подальшому, у разі задоволення позову, без його забезпечення у позивачки виникнуть труднощі у поверненні всього, що буде з неї стягнуто.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 30 липня 2025 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії щодо нарахування та стягнення заборгованості, відсотків, пені, штрафів та будь-яких інших фінансових санкцій за договором про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», до набрання законної сили рішенням у справі.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» списувати грошові кошти з будь-яких розрахункових рахунків, у тому числі карткових, зарплатних карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за договором про споживчий кредит «Оплата частинами» № 5521 від 22 жовтня 2024 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що банківська установа почала самостійно стягувати з позивачки грошові кошти в рахунок погашення кредиту, тому невжиття такого заходу забезпечення позову як заборона стягнення банком може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Окрім того, незастосування заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому виконання рішення суду та захист прав ОСОБА_1 як сторони у кредитному зобов`язанні, оскільки банк може продати (передати) право вимоги щодо кредитних коштів іншій особі. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що кошти позивачки будуть стягнуті, і остання не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тому суд дійшов висновку про забезпечення позову у той спосіб, який визначений стороною позивачки.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу АТ КБ«ПриватБанк» задоволено.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 30 липня 2025 року скасовано.

Ухвалено постанову, якою заяву представника позивачки адвоката Звєзділіної-Полішко А. Д. про вжиття заходів забезпечення позову залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12 грудня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Звєзділіної-Полішко А. Д. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд», у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року і залишити в силі ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 30 липня 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухваленаз порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 02 січня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Яковлєва-Ангеловська О. А. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволенні, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 рокувідкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

16 січня 2026 року виділені матеріали по цивільній справі надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

У частині першій статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії (пункт 2).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише має запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд встановлює у кожній конкретній справі з урахуванням фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22).

З іншого боку, Верховний Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Встановивши, що запропонований заявником видзабезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, з огляду на предмет позову та встановлену статтею 204 ЦК України презумпціюправомірності правочину, приймаючи до уваги інтереси інших осіб, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку провідсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб.

Оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Звєзділіна-Полішко Анастасія Дмитрівна, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов