Справа № 697/2136/23
Провадження № 2/697/16/2026
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судових засідань Румини М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача шість важких борін, які зберігаються по АДРЕСА_1 , понесені витрати стягнути в відповідача.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач був засновником ФГ «Степанецьке» з 1993 року, на балансі якого перебувала сільськогосподарська техніка. При ліквідації ФГ «Степанецьке» в 2020 році він отримав в особисте користування зчіпку для закриття вологи землі, яка складалася з шести важких борін. Оскільки позивач проживає в м. Каневі, сільськогосподарську техніку зберігав біля двору свого брата ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 брат позивача ОСОБА_5 помер, але сільськогосподарська техніка позивача зберігалася біля його двору. 03.04.2022 ОСОБА_6 повідомила позивача, що гр. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та ОСОБА_9 забрали шість важких борін зі зчіпки для закриття вологи землі. Своїми діями гр. ОСОБА_7 і Перебій заподіяли шкоду позивачу на суму 20000 грн. За заявою позивача було відкрите кримінальне провадження за даним фактом, у якому постанови про закриття провадження неодноразово скасовувалися. Наразі кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У зв`язку в вичерпанням можливості захистити свої права в рамках кримінального провадження, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом та просити суд витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, відзиву на позов до суду не подав.

Справа перебувала у провадженні судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирди Б.К. з 29.03.2023.

Ухвалою від 26.02.2024 заяву представника відповідача адвоката Шишки Р.І. про відвід головуючого судді Скирди Б.К. задоволено, справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу в порядку, визначеному ч.3 ст. 14 ЦПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 справу передано судді Колісник Л.О.

Ухвалою суду від 05.03.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого провадження вирішено клопотання учасників, витребувано докази.

21.10.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Розгляд справи неодноразово відкладався через знеструмлення приміщення суду, неявку учасників, у зв`язку з викликом свідків.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, заявлених у ньому, суду пояснив, що він купив борони для обробітку землі, проте накладна не збереглася. Вказані борони були на балансі ФГ «Степанецьке». Його брат згодом вирішив поставити борони на зчіпку. Після ліквідації ФГ ці борони перейшли у його, позивача, власність, але користувалися ними всі шість пайовиків. Пайовики дали згоду, щоб він, позивач, користувався цими боронами, але обробляв землю всім пайовикам. Борони, як іінша сільськогосподарська техніка зберігалися біля двору його брата ОСОБА_5 в с. Степанці. У 2022 році гр. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 повідомили, що заберуть від двору брата борони зі зчіпки. Через декілька днів гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 забрали борони та повідомили, що то їхні борони, бо вони їх позичали. Він звертався із заявою про злочин, але кримінальне провадження закрито, оскільки з`явилася накладна, яку надав ОСОБА_3 про те, що він купив борони на пункті прийому металобрухту. Вважає, що вона підроблена, а борони не можна придбати на пункту прийому металобрухту, зокрема і фізичній особі. На металобрухт заборонено здавати сільськогосподарську техніку у цілому вигляді. Відповідач, зазначаючи, що забрав свої борони, не довів, у який саме спосіб його борони могли потрапити до позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, заявлених у ньому, пояснив, що борони з`явилися у позивача, оскільки він був головою ФГ та здійснював обробіток землі. Кожен із пайовиків надав майно, яке вони отримали в порядку розпаювання КСП в 1990 роках, проте докази про отримання ними майна не збереглися. Після ліквідації ФГ пайовики розподілили між собою майно, і згідно протоколу загальних зборів розподілу борони були передані у власність позивача. Так як брат позивача проживав неподалік поля, де були земельні ділянки пайовиків, біля його домоволодіння зберігали сільськогосподарську техніку, в т.ч борони, які встановили на зчіпку. Після смерті брата позивача, гр. ОСОБА_3 заявив, що борони, які були на зчіпці, у нього позичив брат позивача ОСОБА_5 і тому він їх забере. Коли відповідач забрав борони, позивач звернувся із заявою про злочин. Але кримінальне провадження було закрите у зв`язку з неможливістю встановити вартість борін. Згодом постанова про закриття кримінального провадження була скасована. В подальшому кримінальне провадження закрито через надання гр. ОСОБА_3 накладної, щодо якої існує сумнів щодо її виникнення. Вважає, що борони неможливо придбати на пункті прийому металобрухту, оскільки сільськогосподарську техніку як металобрухт заборонено здавати як виріб, а лише у непридатному стані. Також купити металобрухт може лише юридична особа. В рамках кримінального провадження встановлено, що відбулося заволодіння боронами ОСОБА_1 . Однак невідомо, чи були борони, які вилучені у ОСОБА_3 і передані йому на зберігання в рамках кримінального провадження, саме тими боронами, які належать ОСОБА_1 . Вважає, що накладна за 2010 рік про придбання борін не могла зберегтися в такому стані, а виготовлена у штучний спосіб, значно пізніше, та для уникнення ОСОБА_3 цивільно-правової відповідальності. Не встановлено, чи здійснював суб`єкт, який видав накладну, таку діяльність. Просить задовольнити позов, а у задоволенні вимог відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він мав трактор і борони з клеймуванням, які він купив у 2010 році на пункті прийому металобрухту, що підтверджується накладною. Коли борони вийшли з ладу, він їх віддав у ремонт ОСОБА_10 та довгий час не забирав. Коли ж він звернувся до ОСОБА_11 і попросив повернути борони, останній повідомив, що борони позичив ОСОБА_5 , який помер. Він та ОСОБА_12 поїхав до дружини покійного та повідомили, що хочуть забрати борони, вона погодилась, повідомивши, що вона знає, що борони позичені, не заперечувала проти їх повернення. Коли вони забрали борони, йому стало відомо, що була подана заява в поліцію, проведені слідчі дії, а кримінальне провадження закрито. Просить у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що сторона відповідача позов не визнала. Відповідач придбав борони у пункті металобрухту та надавав їх у користування брату позивача ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 він приїхав до дружини покійного та повідомив, що хоче забрати свої борони. Дружина ОСОБА_5 підтвердила, що їй відомо про позику, і дозволила їх забрати. Тому відповідач забрав свої борони на законних підставах. Позовні вимоги позивачем не доведено, жодного документа на підтвердження доводів не надано, позов є безпідставним. Кримінальне провадження закрито, оскільки не доведено та не надано доказів, що дані борони належать позивачу. В 2010 відповідачу була видана накладна при придбання борін як металобрухту. Позивач не звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо видачі цієї накладної та не спростував даний доказ.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач є рідним братом її покійного чоловіка ОСОБА_5 . Після смерті її чоловіка до неї приїхали гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та сказали, що заберуть борони зі зчіпки, бо гр. ОСОБА_8 позичав борони, але вони були не його, а гр. ОСОБА_3 . Для з`ясування обставин вона зателефонувала ОСОБА_1 . Оскільки він на телефонний дзвінок не відповів, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 сказали, що приїдуть через декілька днів. Коли позивач до неї зателефонував, то повідомив їй про те, що то це він привозив борони. ОСОБА_13 зварював її чоловік. Через кілька днів приїхав гр. ОСОБА_9 і ОСОБА_7 та почали забрати борони. На її зауваження ОСОБА_3 повідомив, що в будь-якому випадку забере борони з поліцією, бо це його борони. Вона повідомила про це позивача, а він звернувся в поліцію. Працівники поліції приїхали і відібрали пояснення. Вважає, що гр. ОСОБА_8 міг дати неправдиву інформацію ОСОБА_3 про те, що він позичив його борони ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона брала участь як дізнавач у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 . У справі були відібрані пояснення в учасників. ОСОБА_3 повідомив, що він надав борони в ремонт. Назад їх не витребовував, оскільки на той час іншу сільськогосподарську техніку продав. Коли ж знову придбав сільськогосподарську техніку, забрав свої борони з ремонту. Вона як дізнавач прийняла рішення про закриття кримінального провадження, оскільки після допиту потерпілого, який повідомив, що на його боронах маркувань не було, з`ясовано, що на боронах, які знаходились у ОСОБА_3 було наявне маркування. ОСОБА_3 також надав накладну на придбання борін.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_15 пояснив, що він довгий час позичав у ОСОБА_1 борони. Спочатку вони були окремо, а згодом брат позивача приїхав до нього, свідка, забрав борони і приробив їх на сцепку. На боронах написів не було. Де він взяв борони, йому не відомо. Борони були у ОСОБА_5 . В 2022 році ОСОБА_1 сказав йому, що борони забрав ОСОБА_3 , але він, свідок, не бачив як забирали борони.

Допитана у судовому засідання ОСОБА_16 пояснила, що вона брала участь як дізнавач у кримінальному провадженні за ст. 356 КК України за заявою ОСОБА_1 про заволодіння боронами. З матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 попросив гр. ОСОБА_8 повернути борони, які йому давав. Гр. ОСОБА_8 повідомив, що надав борони ОСОБА_5 . Вони поїхали до дружини покійного ОСОБА_5 , та повідомили її про те, що хочуть забрати борони. ОСОБА_3 впізнав свої борони за клеймом. Опитана ОСОБА_6 в своїх першочергових показах пояснила, що вона не заперечувала, щоб ОСОБА_3 забрав борони. Згодом вона покази змінила. Експертиза не була проведена, оскільки борони, які були у ОСОБА_3 мали маркування, а ОСОБА_1 повідомляв, що на його боронах маркування не було. ОСОБА_3 також надав накладну, яка підтверджувала придбання ним шести борін в пункті прийому металобрухту. ОСОБА_1 будь-яких документів, які б підтверджували, що виявлені борони належать йому, не надав.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до закріпленого уст.387 ЦК України правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

Цивільним кодексом України передбачено як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Відповідно до сталої судової практики та приписів норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, віндикація (витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника) - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 був керівником ФГ «Степанецьке» (с. Степанці, Канівського району, Черкаської області ( а.с.5).

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею , серії ЧР -7-8 ОСОБА_1 виділено у постійне користування земельну ділянку, площею 22,2 га в межах Степанецької сільської ради для ведення фермерського господарства ( а.с. 7).

Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів фермерського господарства «Степанецьке» від 20.07.2020 вирішили передати майно ФГ «Степанецьке» ОСОБА_1 Перелік майна додається. (а.с. 8-9).

Відповідно до акту ліквідаційної комісії щодо встановлення наявного майна ФГ «Степанецьке» від 20.07.2020, комісія здійснила інвентаризацію наявного майна ФГ «Степанецьке» ( а.с.10).

Відповідно до акту без номеру та дати приймання-передачі майно ФГ «Степанецьке» передається ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_17 помер ( а.с. 12).

Відповідно до листів ГУНП в Черкаській області від 18.04.2023, 26.07.2022, 26.07.2022, 04.05.2022, 16.05.2022, 30.05.2022 та листи Смілянської окружної прокуратури від 13.02.2023, 14.04.2022 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд його скарг та звернень щодо кримінального провадження № 000034 ( а.с.13-20).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в секторі дізнання ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебувало кримінальне провадження № 000034 від 04.04.2022, внесене до ЄРДР за ст. 356 КК України за заявою ОСОБА_1 . Постановою від 29.06.2022 кримінальне провадження закрито.

Постановою від 05.07.2022 постанова про закриття кримінального провадження від 29.06.2022 скасована.

Постановою від 28.12.2022 кримінальне провадження закрито.

Постановою від 13.02.2023 постанова про закриття кримінального провадження від 28.12.2022 скасована.

Постановою від 14.08.2023 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова не оскаржувалась та не скасовувалась.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, ч.2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п.2 ч.3 cт.1212 ЦК України).

Частиною 1 статті 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 Цивільного кодексу України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, № 5 роз`яснюється, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним (пункт 19 Постанови Пленуму ВСС України від 07.02.2014 року, №5).

Пункт 21 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, № 5 орієнтує суди на те, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що правочини щодо придбання борон та обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації не підлягають на території України. Відповідно до роз`яснень, що містить ч.2 ст.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на нерухоме майно доводиться за допомогою будь - яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Позивачем на підтвердження належності йому борін, подано протокол загальних зборів ФГ «Степанецьке», акти про визначення та передачу ОСОБА_1 сільськогосподарської техніки, в перелік якої входять борони.

Статтею 19 ЗУ «Про фермерське господарство» передбачено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно з ч. 1-5 ст. 20 ЗУ «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод. Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 305/641/17.

Стверджуючи, що борони передані у власність при ліквідації ФГ «Степанецьке» позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували як набуття ФГ «Степанецьке» право власності на борони, так і набуття позивачем право власності на борони, які він просить витребувати у відповідача.

Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем докази не є доказами, якими підтверджуються право власності позивача на борони, які він просить витребувати у відповідача.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, в судовому засіданні ні позивачем, ні його представником не доведено належності ОСОБА_1 на праві власності борін, які знаходяться у відповідача, не надано докази, які б підтверджували, що майно має визначені індивідуальні ознаки, за якими можливо встановити належність цього майна позивачу. Позивач не надав належних і допустимих доказів про те, що виявлені борони у відповідача, це саме ті борони, які за його твердженням, він отримав при ліквідації ФГ «Степанецьке» як його учасник. Також не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили, що борони, які просить позивач витребувати у відповідача, були у власності ФГ «Степанецьке».

За вказаних обставин судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обгрунтовували позовні вимоги. Тобто, відсутні докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що дійсно ОСОБА_3 протиправно заволодів боронами з визначеними індивідуальними ознаками, які є власністю ОСОБА_1 , та що саме такі борони наявні у відповідача на момент звернення до суду.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у позові відмовлено витрати на сплату судового збору покладаються у відповідності до ст. 141 ЦПК України на позивача.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. 10, 12, 13, 18, 76- 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий Л . О . Колісник