Справа № 594/256/26
У Х В А Л А

25 лютого 2026 року м. Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Зушман Г.І., вивчивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Борщівського районного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з нього ж аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня звернення із заявою до суду, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що звернувся з вимогою про стягнення із себе аліментів в користь ОСОБА_2 з метою належного утримання дитини та виконання батьківського обов`язку.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку, що відсутні підстави для видачі судового наказу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пункт 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою ст.186 ЦПК України.

Частиною першою ст.186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, у своїй заяві заявник ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення з нього ж аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 з метою належного утримання дитини та виконання батьківського обов`язку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких підстав, враховуючи, вищезазначене, доходжу висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки зі змісту заяви про видачу судового наказу не вбачається, що права заявника ОСОБА_1 були порушені, невизнані або оспорювані, внаслідок чого він звернувся за захистом своїх прав до суду. Виконання батьківського обов`язку щодо належного утримання дитини заявником ОСОБА_1 може бути виконано в добровільному порядку.

У зв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у відповідності до вимогч.2 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 163,165,166,186, 260,261,353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня повного складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повна ухвала складена 25 лютого 2026 року.

Суддя: Г.І.Зушман