справа № 489/483/26
провадження №2/489/1078/26
УХВАЛА

про передачу справи до іншого суду

23 січня 2026 року м. Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

22.01.2026 позивач ОСОБА_1 в порядку КАС України звернулася до Інгульського районного суду міста Миколаєва із позов в якому просить:

- визнати неправомірними дії та зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області виплатити на її користь в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму в розмірі 90469,89 грн. недоотриманої пенсії, а також судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що за життя її чоловіка ОСОБА_2 рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 400/2068/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019, з гідно з довідкою УСББ України в Миколаївській області про розмір грошового забезпечення від 16.02.2021 № 108/23-23,з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області було здійснений порахунок пенсії ОСОБА_2 , за яким розмір заборгованості пенсії становить 90469,89 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер, після смерті якого вона ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщину.

Так як вказана сума пенсії , яка була нарахована проте не виплачена за життя спадкодавця входить до складу спадщини, тому вона має право на її отримання, але відповідачем у виплаті пенсії їй було відмовлено відповідачем.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї доказами, суд вважає, що позов подано позивачем з порушенням правил предметної підсудності, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послу.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

Виключний перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам визначено статтею 20 КАС України.

Спір, що виник у даній справі стосується оскарження позивачем рішення та дій ГУ ПФУ в Миколаївській області, як суб`єкта владних повноважень, що наділений владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлого, якому нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія і щодо виплати саме цих сум було прийнято акт індивідуальної дії, який має для позивача обов`язковий характер його виконання.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими. У зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги, у зазначених осіб, виникає не у наслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законодавством встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Відтак, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на утримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально означений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Вказаний підхід суду щодо застосування статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджено Верховним Судом у постанові від 16.05.2023 у справі № 420/288/21 (провадження № К/990/27350/22).

Таким чином, спір у даній справі є спором між учасниками публічно-правових відносин та стосується публічно-правових відносин саме з позивачем, а відтак підсудний окружному адміністративному суду, так як не відносить до переліку справ, які підсудні Місцевим загальним судам як адміністративним судам згідно статті 20 КАС України.

Передача адміністративних справ з одного адміністративного суду до іншого, врегульована статтею 29 КАС України, положеннями якої передбачають передачу адміністративної справи на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункту 2 частини першої).

Передача адміністративної справи іншому адміністративному суду з підстав порушення позивачем предметної підсудності, наведеною статтею, не передбачено.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону) а за відсутності такого закону суд виходить з конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права) (частина шоста стаття 7 КАС України).

Оскільки вирішення питання щодо передачі справи у разі порушення предметної юрисдикції КАС України не встановлено, суд на підставі частини шостої статті 7 наведеного Кодексу вважає за необхідне застосувати приписи пункту 2 частини першої статті 29 КАС України та з урахуванням того, що позов не підсудний Інгульському районному суду міста Миколаєва передати його за предметною підсудністю до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Керуючись статями 19, 20, 29, 248 КАС України,

ухвалив:

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії передати за предметною підсудністю до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали складено 23.01.2026.

Суддя І.В. Коваленко