Дата документу 23.01.2026 Справа № 332/3196/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3196/25 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С. Провадження № 22-ц/807/503/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Трофимової Д.А., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту ТОВ «Укр Кредит Фінанс») і ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту https://creditkasa.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії N 1233-1291. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А4482, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 4 000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.

Позивач, через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача - відповідача, чим виконав свої зобов`язання за Договором.

Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов Кредитного договору. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Позивач здійснює нарахування по процентах за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами та не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов кредиту.

Станом на 23 травня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 39 720,00 грн, прострочена заборгованість за кредитом 4 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 35 720,00 грн.

Разом з цим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 19720, 00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 20 000, 00 грн.

Враховуючи, вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь частину заборгованості за Кредитним договором, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 4 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 16 000,00 грн, що разом становить 20 000,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1233-1291 від 03 липня 2023 року у розмірі 8000 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 4000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 4000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у сумі 977,69 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1233-1291 від 03 липня 2023 року у розмірі 20000 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом 4000 гривень та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 16000, 00 гривень.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між сторонами було укладено електронний договір пр відкриття кредитної лінії № 1233-1291. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: 4000 грн сума кредиту; строк кредитування -300 днів; базовий період -14 днів; знижка - % ставка 2.50 % в день; стандартна процентна ставка -3,00 % в день. Відповідно до п. 4.12 строк кредитного договору на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 27 квітня 2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. Відповідно до п. 4.10 та 10.1 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою 3.00%, що надається за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Отже, позивач має законне право на нарахування процентів ( згідно п. 4.10 та 10. 1 договору) протягом строку договору (згідно п. 4.12 договору), що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру заборгованості за відсотками, посилаючись на те, що за умовами укладеного з ОСОБА_1 договору сторонами встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % (знижена), 3,0% (стандартна), які є незмінними. Кредитодавець станом на 27 квітня 2024 року здійснював лише нарахування по відсоткам за користування кредитом. Жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пені, штрафів або інших платежів за неналежне виконання умов договору позичальнику не нараховувалося. Указував на те, що відповідачка перед укладенням договору ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, і, підписуючи договір, погодилася з усіма умовами кредитування, зокрема, й щодо сплати процентів у визначеному розмірі, що відповідає принципу свободи договору. ОСОБА_1 правом відмовитися в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористалася та продовжувала користуватися кредитом на погоджених між сторонами умовах, зокрема й щодо розміру процентної ставки. Такі умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитом сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що апеляційну скаргу та ухвалу про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 було направлено 30.12.2025 року рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу її місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг від 11.07.2025 року № 06.4-06/02/17572 (а.с. а.с. 63, 130).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 20 000,00 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошові зобов`язання за укладеним договором, тому визнав за необхідне стягнути з неї 4 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту. Визначаючи в мотивувальній частині суму заборгованості за відсотками до стягнення у розмірі 4000,00 грн, з урахуванням статей 11,12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», якими встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд урахував, що дана сума буде справедливою та співмірною з огляду на суму основного боргу у розмірі 4000,00 грн, оскільки заявлений позивачем розмір заборгованості за відсотками у розмірі 16 000,00 грн є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивальнику.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Судом встановлено, що 03 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1233-1291, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором А4482 (а.с.16-22).

Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 4 000.00 грн строком на 14 днів (базовий період) та 300 календарних днів (строк кредитування), а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п. 4.6 кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою у розмірі 3,00 % за кожний день користування кредитом (п. 4.10 договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору становить 40 000.00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п.4.14 договору).

Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 1139965,00 % (пункт 4.13).

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника з використанням вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6 договору).

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 03 липня 2023 року виконала. Довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту N 1233-1291 від 03 липня 2023 року свідчить про те, що за допомогою системи LiqPay здійснено платіж на платіжну картку НОМЕР_1 з призначенням «видача кредиту» у сумі 4 000.00 грн (а.с.39).

АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 23 травня 2025 року повідомило про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору N 4010 від 02 грудня 2019 року, у тому числі, по платежу на платіжну картку НОМЕР_1 за договором N 1233-1291 від 03 липня 2023 року в сумі 4 000.00 грн (а.с. 34-38).

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 23 травня 2025 року за кредитним договором N 1233-1291 від 03 липня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 39 720.000 грн, з яких: заборгованість за кредитом 4 000.00 грн, заборгованість за відсотками 35 720.00 грн (а.с.40-46).

Разом з цим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 19 720.00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 20 000.00 грн.

Враховуючи, вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь неповну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 4 000.00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 16 000.00 грн, що разом становить 20 000,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн (а.с.1-13).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України « Про електронну комерцію».

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

У своїй постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд зробив висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», пройшла реєстрацію на офіційному веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa».

Після прийняття позичальником умов кредитного договору 03 липня 2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» уклало із ОСОБА_1 договір про відкриття кредитної лінії, який підписано відповідачкою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А4482, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 . На спростування зазначених обставин ОСОБА_1 доказів не подано.

АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 23 травня 2025 року повідомило про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору N 1233-1291 від 03 липня 2023 року, у тому числі, по платежу на платіжну картку НОМЕР_1 за договором N 1233-1291 від 03 липня 2023 року в сумі 4 000.00 грн (а.с.34-38).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000.00 грн за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошові зобов`язання за укладеним договором.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. У розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 23 травня 2025 року сукупна сума заборгованості ОСОБА_1 за відсотками у період з 03.07.2023 року по 27.04.2024 року становить 39 720.00 грн (а.с.40-46).

У позовній заяві позивач зазначив, що кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», зокрема, часткове списання заборгованості за нарахованими відсотками на суму 19 720.00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в сумі 20 000.00 грн (а.с.8). Отже, остаточно позивач просив стягнути, крім тіла кредиту у розмірі 4 000.00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 16 000.00 грн (а.с.8,12).

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 16 000.00 грн апеляційний суд виходить з наступного.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка факт отримання кредитних коштів не спростувала, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000.00 грн суд уважав обґрунтованими. Водночас визначений позивачем у кредитному договорі розмір процентів, на думку суду, є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), а тому суд в мотивувальній частині рішення виснував про необхідність стягнення із відповідачки на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 4 000.00 грн, яка буде справедливою та спів мірною з огляду на суму осиного боргу. Проте в резолютивній частині рішення суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками у розмірі 8000.00 грн, що на думку колегії суддів суд помилився з визначеною раніше до стягнення сумою заборгованості за відсотками у розмірі 4 000 грн.

Надаючи оцінку щодо стягнутої суми заборгованості по відсоткам, колегія суддів враховує позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі N 679/1103/23, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18.

Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.

Однак у спірному випадку позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд не вправі був зменшувати їх розмір.

Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідачка, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, вона мала право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів (п. 6.9. договору), однак таким правом не скористалася.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) не більше 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року не більше 1 %. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами чинного законодавства.

Договір між сторонами укладено 03 липня 2023 року, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що загальний розмір заборгованості за процентами становить 35 720.00 грн. Проценти за період з 03.07.2023 року по 16.27.2023 року нараховані відповідачці за процентною ставкою 2,50 %, а з 17.07.2023 року по 27.04.2024 року (закінчення строку кредитування) за процентною ставкою 3,00 %.

Отже, враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з 24 грудня 2023 році проценти за користування кредитом нараховувалися у розмірі більшому ніж встановлений законом. Тобто за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року включно проценти за користування кредитом повинні були нараховуватися за ставкою 2,50 %, а їх розмір повинен був становити 12 000.00 грн (100 грн * 120 днів), а за період з 22 квітня 2024 року по 27 квітня 2024 року включно за ставкою 1,5 %, що становить 240.00 грн (60 грн * 4 днів).

Водночас проценти нараховані за період з 03.07.2023 року по 16 липня 2023 року включно проценти за користування кредитом правомірно нараховувалися за ставкою 2,50 % та їх розмір становив 1400 грн (100 грн * 14 днів), та за період з 17.07.2023 року по 23.12.2023 року за ставкою 3% та їх розмір становив 19 200 грн (120 грн * 160 днів).

За таких обставин, сукупний розмір заборгованості за процентами у спірному випадку повинен становити 32 840.00 (1400+19200+12000+240).

Однак, враховуючи, що позивачем застосовано до позичальника Програму лояльності, яка полягає у частковому списанні заборгованості за нарахованими процентами у сумі 19 720.00 грн, та заявлено до стягнення суму заборгованості за процентами у розмірі 16 000.00 грн, що є меншою, ніж сума перерахованих процентів апеляційним судом за ставкою 2,5 % та 1,5 % замість 3,00 %, колегія суддів уважає, що відсутні підстави для додаткового зменшення заявленої позивачем суми заборгованості, а відтак, позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції наведеного не врахував та у зв`язку з цим дійшов помилкового висновку щодо можливості зменшення розміру нарахованих відсотків, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором N 1233-1291 від 03 липня 2023 року у розмірі 20 000.00 грн, з яких: 4 000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 16 000.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.

Щодо судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №72404 від 09.06.2025 року, а за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн (а.с.14), що підтверджується платіжною інструкцією №11638 від 15.12.2025 року (а.с.110).

З огляду на висновок щодо задоволення апеляційної скарги, в результаті чого позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено повністю, вказані витрати необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1233-1291 від 03 липня 2023 року - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1233-1291 від 03 липня 2023 року у розмірі 20 000.00 грн, з яких: 4 000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 16 000.00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір за подання позову у розмірі 2422,40 грн за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, а разом 6056.00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 23 січня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Трофимова Д.А. Кухар С.В.