Провадження 2/465/1439/26
РІШЕННЯ

іменем України

24.02.2026 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

з участю секретаря Лозинському Т.-Р.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мазченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у нього та відповідачки наявна спільна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Стверджує, що він намагається опікуватись інтересами і потребам дитини, піклується про дитину та займається вихованням. Матір дитини, на його думку, негативно впливає на дитину та не може забезпечити реалізацію дитиною його базових потреб, у тому числі на здобуття загальної середньої освіти. Вказує, що він офіційно працевлаштований, його дохід значно перевищує середній розмір заробітної плати, що дає йому можливість виховувати і утримувати дитину. Зобов`язується не чинити жодних перешкод для спілкування відповідачки з сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.07.2024 справу передано на розгляд до Франківського районного суду міста Львова.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2024 року, справу передано для розгляду судді Ванівському Ю.М.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 09.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Представником відповідача - адвокатом Мазченко О.О. подано 01.10.2024 відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступні обставини. 03.06.2011 сторони зареєстрували шлюб у Франківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Від подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.11.2020 шлюб сторін було розірвано рішенням Франківського районного суду міста Львова у справі № 465/2750/20, оскільки сімейне життя у них не склалось. Між сторонами було втрачено взаємні почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. Сімейні відносини між ними припинилися, сторони разом не проживали та не вели спільного господарства. Примирення було неможливе, шлюб став формальним. Син проживав з відповідачкою у Львові і був на її утриманні, а колишній чоловік в Києві. В серпні 2020 року відповідач поїхав з сином в санаторій, а потім обманим шляхом, у супереч бажання дитини, без домовленості з відповідачкою, забрав до себе в Київ. 03.06.2020 Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.05.2020. Позивач станом на 01.05.2023 має борг 181 953,50 грн. згідно відповіді від 30.05.2023 № 81833 Державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у місті Києві Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук К.В. З червня 2023 року нарахування аліментів було припинено, тому що 05.06.2023 позивач подав заяву до суду про перегляд даного судового наказу за нововиявленими обставинами. До початку повномасштабного вторгнення росії в Україну відповідачка проживала у Києві разом зі спільною дитиною, а позивач окремо. Син кілька днів на тиждень ночував у свого батька. 24.02.2022 почалася повномасштабна війна, позивача викликали на службу, тому що він військовослужбовець. Вся відповідальність за сина була лише на відповідачці, тому нею було прийняте рішення поїхати з сином до Львова до її батьків, де буде безпечніше. Але у Львові відповідачка також не відчувала, що вона з сином у небезпеці. Постійні довготривалі тривоги та обстріли змусили відповідачку покинути Україну в першу чергу задля безпеки сина. 08.03.2020 відповідачка і її син виїхали з України з допомогою волонтерів Червоного хреста у Бельгію. Там волонтери допомогли з житлом та оформленням документів. Зараз син і відповідачка забезпечені усім необхідним завдяки тому, що вона працює помічником повара, отримує достатню заробітну плату (яка у середньому в два рази перевищує щомісячний дохід позивача) і соціальні виплати на дитину. Відповідачка орендує будинок, де вона зареєстрована і проживає разом з дитиною, який має окрему кімнату. Син знаходиться на повному утриманні відповідачки вже майже два з половиною роки, навчається в школі і демонструє хороші успіхи у навчанні, відвідує літній табір у будинку молоді, займається плаванням. Стан здоров`я дитини і відповідачки добрий. Відповідачка не перебуває на обліку у психо-та/або наркологічному диспансері, до адміністративної та/або кримінальної відповідальності не притягувалася. Крім того, відповідачка розуміє роль батька у вихованні сина, що позивач має батьківськи обов`язки, тому ніколи не перешкоджала і не буде перешкоджати спілкуванню дитини з батьком у правомірний і цивілізований спосіб. Натомість останні роки позивач участі у вихованні та забезпеченні сина не приймає, відмовляється приїхати в Бельгію відвідати сина або оплатити синові квитки на дорогу в Україну щоб зустрітися. Аліменти не виплачує ні добровільно, ні у судовому порядку. Крім того, викликає сумнів твердження позивача, що він ніколи перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною, враховуючи факт неповернення дитини матері після відпочинку без її згоди і згоди сина у серпні 2020 року. Позивач дозволяв собі в 2021-2022 році у присутності дитини вчиняти домашнє насильство над відповідачкою. Вона не одноразово зверталася із заявою у Солом`янське управління поліції з повідомленням про такі обставини і проханням прийняти міри. З огляду на вищевикладене ОСОБА_4 вважає, що у позивача об`єктивно відсутні підстави для встановлення місця проживання дитини разом з батьком.

На адресу суду 15.10.2024 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Позивач вказує, що відповідачка у відзиві не зазначає жодних обставин, які б належним чином спростовували того факту, що він намагається опікуватися інтересами і потребами дитини, а також піклується про дитину. Більше того, відповідачка вводить суд в оману, що ніби то він являється боржником по сплаті аліментів, і що ніби то у нього є борг у розмірі 181 953, 50 гривні. Так, з моменту переїзду колишньої дружини (відповідачки) до м. Львова у травні 2020 року дитина була на повному його утриманні, а тому відповідачка у серпні 2020 року фізично повернула йому судовий наказ про стягнення аліментів. Більше того, станом на сьогодні виконавче провадження № НОМЕР_3 по стягненню аліментів завершено, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Крім цього, відповідачка визнає той факт, що дитина тривалий час проживала зі ним, продовжувала навчання в ЗОШ № 166 м. Києва, що підтверджується довідкою від навчального закладу. Хоча відповідачка і зауважує, що була ніби то проти того, щоб дитина проживала з ним, проте не зверталася ні до суду, ні до органу опіки та піклування, щоб місце проживання дитини було визначено з нею. Стверджує, що відповідачка умисно поширює недостовірну інформацію відносно нього, що ніби то він вчиняв домашнє насильство відносно неї. Проведення профілактичних бесід працівників поліції не є доказом того, що ним вчинялось домашнє насильство. Крім цього вказує, що відповідачкою до відзиву додаються документи, які з її слів, виконані французькою мовою. Вважає такі докази недостовірними, оскільки не можливо з їх змісту встановити достовірність тих чи інших фактів. У відзиві зазначено, що відповідачка перебуває закордоном, а тому не може зробити офіційний переклад в Україні. При цьому відповідачка уклала договір з адвокатом-представником, який має повноваження представляти відповідачку у тому числі у відносинах з нотаріусом з метою засвічення офіційного перекладу. Крім цього, судові витрати відповідачки є істотно завищеними та не співмірні зі складністю та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Представником відповідача 10.03.2025 подано на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що 25.06.2020 між позивачем і відповідачкою укладено договір у простій письмовій формі про сплату аліментів на дитину (договір додається), але своїх обов`язків за договором позивач не виконує. Що стосується боргу у розмірі 181 953, 50 грн., то відповідачка не вводить в оману суд, а зазначає, що станом на 01.05.2023 позивач має борг 181 953,50 грн. згідно відповіді від 30.05.2023 № 81833 Державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у місті Києві Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук К.В. Позивачем не надано жодного доказу, що він систематично перераховував щомісячно відповідачу сталу суму на утримання дитини або погашав боргу в межах вказаного виконавчого провадження. Також позивачем не надано жодного доказу, що відповідачка у серпні 2020 року добровільно повернула позивачу судовий наказ. Відповідачка розуміє роль батька у вихованні сина, що позивач має батьківські обов`язки, тому ніколи не перешкоджала (надавала у тому числі згоду на відпочинок закордоном дитини з позивачем) і не буде перешкоджати спілкуванню дитини з батьком у законний і цивілізований спосіб. Вона вказувала, що позивач вчиняв домашнє насильство проти неї у присутності дитини, що не припустимо, як і само насильство, і усвідомлює, що тільки рішенням суду позивач може бути визнаний правопорушником. Тому позивачем зроблено хибний висновок стосовно позиції відповідачки з вказаних вище питань. Враховуючи всі обставини цієї справи, що зазначені відповідачкою, а також те що у позивача народилася дівчинка (про що він повідомив спільному сину), а позивачем не підтверджено наявність житлової площі та умов для проживання з ним сина, відповідачка вважає, що для проживання двох дітей не буде достатньо місця у квартирі, де нібито наразі проживає позивач.

11.03.2025 на адресу суду надійшли пояснення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про те, що зважаючи на те, що матір з дитиною не мешкають на території Солом`янського району м.Києва, провести бесіду з матір`ю та дитиною, з`ясувати думку дитини по суті спору, обстежити умови проживання дитини працівниками Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, не виявляється за можливе. Відтак, орган опіки та піклування не має правових підстав та можливості здійснити передбачені законодавством дії для підготовки до суду обґрунтованого висновку щодо розв`язання спору, а тому при винесення рішення слід виходити з інтересів дитини, а справу просить розглянути за відсутності уповноваженого представника.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис №1367, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Батьками дитини вказано: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Солом`янським районним судом м.Києва 03.06.2020 у цивільній справі №760/11213/20 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 21.03.2024 у цивільній справі №760/11213/20 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_4 надавала нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за межі України до Арабської Республіки Єгипет, малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі батька ОСОБА_1 .

Як вбачається з відповіді Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.05.2024, у органу опіки та піклування відсутні правові підстави для розгляду звернення ОСОБА_1 щодо його участі у вихованні сина, з огляду на те, що матір разом з дитиною не проживають на території Франківського району м.Львова.

Згідно характеристики середньої загальноосвітньої школи №166 м. Києва від 26.05.2023 №06-04/84, ОСОБА_5 навчався в СЗШ №166 з 01.09.2018 року по 12.09.2022 року. У початкову шкоди вступив добре підготовленим. За час навчання зарекомендував себе як старанний та працелюбний учень. За характером ОСОБА_6 спокійний, врівноважений, доброзичливий. Підтримував дружні стосунки з багатьма учнями. Мати, ОСОБА_4 , та батько, ОСОБА_1 , приділяли належну увагу вихованню сина. Постійно підтримували зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідували батьківські консультації. Батьки співпрацювали з учителем, радилися, дослухалися до порад щодо навчання та виховання дитини. З вересня 2022 року учень почав навчатись за кордоном, перебуваючи там з мамою. З березня 2022 року ОСОБА_5 навчався до кінця 2021 - 2022 навчального року дистанційно.

Як вбачається з договору оренди приміщення від 28.01.2021 ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_1 .

Сторонами 25.06.2020 року було укладено в простій письмовій формі договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого, за домовленістю батьків, встановлювався обов`язок батька в добровільному порядку сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 20% заробітку щомісячно.

Згідно довідки про допомогу еквіваленту інтеграційному доходу Громадського центру соціальної роботи міста Туін, ОСОБА_7 за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 отримала допомогу: 02.2024 - 1.707.11 євро; 03.2024 - 1.707.11 євро; 04.2024 - 1.707.11 євро; 05.2024 - 1.741.29 євро; 06.2024 - 1.741.29 євро; 07.2024 - 1.741.29 євро. Додатково до еквівалентної допомоги з соціально -професійним звільненням, ОСОБА_7 отримувала дохід від своєї роботи, розподілений наступним чином: 03.2024 - 89,97 євро; 05.2024 - 89,73 євро; 06.2024 - 269,18 євро; 07.2024 - 219,53 євро. З 29.07.2024 ОСОБА_7 працює за трудовим договором, заробітна плата за яким з 01.08.2024 року сягає суми 2 195,30 євро на місяць. Також ОСОБА_7 отримує соціальну допомогу на дитину у сумі 238,23 євро на місяць.

Згідно Сертифікату про базову середню освіту від 05.07.2024 року, виданого керівником навчального закладу або Інституту Сакри - Кер безкоштовної базової школи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успішно пройшов оцінювання рівня володіння навичками, необхідними для отримання свідоцтва про базову середню освіту.

Згідно Звіту про перевірку умов проживання від 03.10.2024, складний соціальним працівником Громадського центру соціальної роботи міста Туін, за результатом відвідування помешкання пані ОСОБА_8 та її сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . На місці ним було констатовано: житло, в якому проживають ОСОБА_6 і його мати, ідеально підходить для сім`ї. Житло чисте і затишне, з усіма зручностями для добробуту та гігієни. У будинку є повністю обладнана кухня, вітальня, їдальня, 2 туалети та ванна кімната. Тераса і сад. Меблі та холодильник укомплектовані продуктами харчування. Підведено газ для опалення, електрику та воду. ОСОБА_6 має власну кімнату з ліжком, письмовим столом, навчальним приладдям та одягом у шафах. У кімнаті створені всі оптимальні умови для навчання (письмовий стіл, стілець, шкільне приладдя, комп`ютер), дозвілля (підручники, ігри, телевізор тощо) та відпочинку (постіль, ковдра, подушка тощо). Цим, підтверджується, що робить усе можливе для того, щоб дитина, ОСОБА_5 , міг вести якнайкраще життя підлітка у добре відомому контексті особи, переміщеної внаслідок війни. Його мати робить все можливе, щоб інтеграція сім`ї була успішною і ОСОБА_6 міг навчатись, розвиватися і досягти успіху в нашій країні.

Крім цього, як вбачається з наданих стороною відповідача письмових доказів, вбачається, що дитина ОСОБА_5 отримує освіту, забезпечується медичним супроводом.

Позивачем долучено витяг з Автоматизованого системи виконавчих проваджень про те, що станом на 15.10.2024 виконавче провадження НОМЕР_5 завершено.

Однак, як вбачається з відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 15.07.2025 №153037, на виконанні Відділу перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання дубліката судового наказу №760/11213/20 від 03.06.2020 виданого Солом`янським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року.

Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого борг станом на 01.07.2025 становить 522 486,24 грн.

Крім цього, старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Прилуцькою В.А. 15.07.2025 винесено постанову у рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Згідно довідки від 04.09.2025 №16482 ОСОБА_1 в період з 18.07.2023 по 06.08.2023 та з 08.08.2023 по 22.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Бахмутського району, Часовоярська міська територіальна громада.

Довідкою від 26.09.2025 №306/37/563 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Крім цього, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Як вбачається з довідки середньої загальноосвітньої школи №166 м. Києва від 26.05.2023 №06-04/83, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зарахований до 1-А класу (наказ №165 від 31.08.2018 р.) до середньої загальноосвітньої школи №166 м. Києва. Вибув з 3-А класу (наказ №10-у від 12.06.2022р.) у зв`язку з переїздом до міста Львова і переходом до ліцею імені Івана Пулюя Львівської міської ради. Зарахований до 3-А класу (наказ №44-у від 21.08.2020 р.) до середньої загальноосвітньої школи №166 м.Києва. Вибув з 5-А класу (наказ №130-у від 12.09.2022 р.) у зв`язку з переїздом за кордон.

Актом про фактичне проживання від 20.08.20201 підтверджується факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_5 .

Представником позивача подано до суду Акт оцінки потреб сім`ї/особи, однак такий не є читабельним, а тому визнається судом неналежним доказом та не береться до уваги.

В ході судового розгляду позивачем ОСОБА_1 надано пояснення про те, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Вказує, що оскаржує судовий наказ про стягнення з нього аліментів на дитину, оскільки такий був виданий у незаконний спосіб. Є висновок про обстеження умов проживання, з якого вбачається, що дитині будуть забезпечені усі належні для проживання та розвитку умови. Станом на зараз перебуває у цивільному шлюбі та у нього народилась донька. Проживає разом з новою сім`єю.

Відповідачка ОСОБА_4 повідомила, що зараз дитина знаходиться в безпеці, в нього багато друзів, у дитини є своя кімната. Вважає позов необґрунтованим та безпідставним.

Крім цього, в ході судового розгляду було допитано свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що вона являється сестрою відповідачки. Вказала, що відповідачка повністю займається розвитком дитини та її матеріальним забезпеченням. Відповідачка з дитиною виїхала за кордон у зв`язку з повномасштабним вторгнення росії в Україну. Одного разу, а саме в серпні 2020 року позивач без дозволу відповідачки забрав документи на дитину. Відповідачці з дитиною за кордоном безпечніше, дитина третій рік навчається в бельгійській школі, вільно розмовляє французькою мовою, займається тенісом, дитина багато подорожує. Позивач натомість матеріально не допомагає, зараз триває судова справа щодо сплати аліментів. Відповідачка офіційно працевлаштована, працює кухарем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що являється матір`ю відповідачки ОСОБА_11 . Вказала, що дитина вже соціалізувалась за кордоном, має там друзів. Коли відповідачка та позивач перебували у шлюбі у них були недоброзичливі відносини. Позивач аліменти не сплачує, сину матеріально не допомагає. При спілкуванні по відеоконферензв`язку, онук завжди говорить, що хоче проживати з мамою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до положень ст. 29 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019р. у справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №310/3195/18 висловлена наступна правова позиція: «Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Враховуючи обсяг доказів наданих сторонами суду, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач має можливість створити більш комфортні умови матеріального забезпечення дитини.

Щодо доводів сторони позивача про визнання письмових доказів недопустимими, оскільки такі виконанні іноземною (французькою) мовою, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 9 ЦПК України Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. За положеннями ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст.1, 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. У судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку.

Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17. Із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою.

Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Долучені позивачем до позову письмові докази з перекладом на українську мову, суд вважає допустимими доказами, оскільки такі викладені іноземною мовою та містять належний нотаріально засвідчений переклад на українську мову.

Також судом береться до уваги те, що малолітній ОСОБА_5 тривалий час проживає окремо від батька, який є військовослужбовцем на території іншої країни. Відповідачка, на початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, дбаючи про життя та здоров`я дитини, оцінивши можливі ризики, вивезла дитину у безпечне місце, влаштувалась на роботу та влаштувала дитину в школу, орендує житло та має змогу повністю забезпечувати себе та дитину. Перебування дитини з матір`ю за кордоном, на думку суду, сприяє забезпеченню створення дитині більш безпечної обстановки в умовах відсутності військових дій.

В цьому контексті суд зауважує, що і мати, і батько дитини безсумнівно відіграють важливу роль у житті та розвитку дитини і мають право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Відповідно до положень статті 157 СК, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Тож мати дитини, в силу закону, не має права перешкоджати батькові брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Недотримання матір`ю відповідного обов`язку є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, за матеріалами справи судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про те, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки та неспроможна їх виконувати, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 24 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судом встановлено, що 05.06.2024 між Адвокатським об`єднанням «Мазченко та Партнери» та ОСОБА_4 було укладено договір №115 на надання правничої (правової) допомоги.

Крім цього, 05.06.2024 між Адвокатським об`єднанням «Мазченко та Партнери» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2024 №115, відповідно до умов якої загальний розмір гонорару складає 12 000,00 гривень.

Як вбачається з Акту приймання - передачі №18 надання правничої (правової) допомоги від 17.02.2026, Бюро додатково надало, а Клієнт прийняв додаткову правничу (правову) допомогу загальною вартістю 12 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно Акту приймання - передачі №85 наданої правничої (правової) допомоги від 30.09.2024, Бюро надало, а Клієнт прийняв наступну правничу (правову) допомогу загальною вартістю 12 000,00 грн., а саме:

консультація клієнта з правових підстав у спірних правовідносинах - 1200,00 грн.;

збирання та вивчення документів, що мають значення для розгляду справи, складання клопотання про допит свідків і відзиву на позовну заяву про визначення місця проживання дитини та подання до Франківського районного суду м.Львова - 10 800,00 грн.

Крім цього, 17.02.2026 між Адвокатським об`єднанням «Мазченко та Партнери» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2024 №115 про внесення змін у Додаткову угоду №1 від 05.06.2024, згідно якої, у зв`язку з довготривалим розглядом справи про визначення місця проживання дитини та здійснення Бюро додаткових процесуальний дій та документів, виникла необхідність внести зміни у п.3 та п.4 та п.п.5.1 п. 5 Додаткової угоди №1 від 05.06.2024 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2024 №115 та викласти їх у наступній редакції:

консультація клієнта з правових відстав у спірних правовідносинах - 1200,00 грн.;

збирання та вивчення документів, що мають значення для розгляду справи, складання клопотання про допит свідків і відзиву на позовну заяву про визначення місця проживання дитини та подання до Франківського районного суду м.Львова - 10 800,00 грн.

складання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву про визначення місця проживання дитини, інших письмових процесуальних документів (заяв, клопотань, пояснень тощо) і подання їх до Франківського районного суду м.Львова - 6000,00 грн.;

участь у судових засіданнях у справі про визначення місця проживання дитини - 6000,00 грн.

Загальний розмір гонорару складає 24 000 гривень без ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, гонорар за надану правничу (правову) допомогу загальною вартістю 24 000,00 грн. оплачено, що підтверджується квитанціями від 30.09.2024 та 17.02.2026.

Представником позивача 20.02.2026 подано заперечення на клопотання про відшкодування судових витрат. Вказує, що розмір погодинної ставки 1 200 грн не обґрунтований жодними доказами її ринковості або складності справи. Дана справа, являється типовим спором про визначення місця проживання дитини, без призначення експертиз, без значного обсягу доказів, без ускладнених процесуальних дій. Заявлені 20 годин роботи є явно завищеними, зокрема: 9 годин на збирання та вивчення документів у справі стандартної категорії; 5 годин на складання заперечень; 5 годин участі в засіданнях без підтвердження фактичної тривалості кожного засідання. Жодних підтверджень фактичної тривалості судових засідань (протоколи, довідки суду) не надано.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог представника відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 15 000, 00 грн.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 263-265, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ванівський Ю.М.