__________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/343/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. про повернення позовної заяви позивачу у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення нарахування аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника адвоката Тарановського Д.С. звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просить припинити нарахування аліменти, які нараховані судовим наказом, виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 09.01.2023 по справі № 607/19038/22 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 18.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначене судове засідання.

23.09.2025 від представника позивача адвоката Тарановського Д.С. надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої просить припинити нарахування аліменти, які нараховані судовим наказом, виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 09.01.2023 по справі № 607/19038/22 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24.12.2023 року.

29.09.2025 від представника відповідачки адвоката Петрушко І.С. надійшов відзив на позовну заяву.

02.10.2025 представник позивача адвокат Тарановський Д.С. подав відповідь на відзив.

У судовому засіданні 10.12.2025 розглянута заява про зміну предмета позову, за наслідками якої протокольною ухвалою вказану заяву задоволено та прийняті уточнення позовних вимог в частині дати, з якої сторона позивача просить припинити нарахування аліментів.

Від представників сторін через систему «Електронний суд» до суду надійшли клопотання про витребування доказів у справі: 12.01.2026 надійшло клопотання від представника позивача; 13.01.2026 клопотання представника відповідачки.

Також 14.01.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Петрушко І.С. продала клопотання про повернення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 3 ст. 44 УЦПК України.

В обґрунтування клопотання зазначила, що у липні 2025 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення сплати аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що діти проживають разом з батьком, хоча доказів такого проживання або утримання до суду не надав. Однак, діти перебувають у батька безпідставно і незаконно з огляду на наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/5535/22 було визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОсаріСабріниОсаріївни поряд з матір`ю ОСОБА_1 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 24.11.2022, а також Постанови Тернопільського апеляційного суду по справі № 607/5535/22 від 02.11.2023 року вищевказане рішення було залишено без змін. Верховний Суд своєю постановою також залишив вказане рішення без змін.

Крім того, постановою Херсонського апеляційного суду залишено без змін рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання матері, та ухвалено відібрати у ОСОБА_5 малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути за місцем проживання матері ОСОБА_1 .Наразі відкрито виконавче провадження.

З наведених аргументів, сторона відповідача вважає, що оскільки судовий наказ про стягнення аліментів позивачем не виконується, як і не виконуються рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/5535/22 про визначення місця проживання дітей з відповідачкою та рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2025 у справі № 522/1267/24Е про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання матері, позивач, подаючи вказаний позов намагається легітимізувати незаконне проживання дітей з ним.

Представник відповідачки просить визнати подання позовної заяви зловживанням процесуальними правами та повернути її позивачу.

У судовому засіданні 19.01.2026 представник відповідачки підтримала заявлене нею клопотання.

Представник позивача заперечував проти його задоволення посилаючись на те, що на момент подання позовної заяви у сторони позивача наявні правові підстави для звернення до суджу з цим позовом, оскільки існує правова позиція Верховного Суду, що є підстави для припинення нарахування аліментів у тих випадках, коли одна із сторін, якій присуджена виплата аліментів, виїжджає з дитиною за кордон без згоди матері. Заперечує проти аргументів, викладених стороною відповідача у клопотанні.

Під час надання пояснень суду, представники сторін зазначили, що з листопада-грудня 2025 року розпочаті перемови з приводу мирного врегулювання питання щодо визначення місця проживання дітей, наразі до спільного знаменника сторони не дійшли залишається неузгодженою країна, де має відбутися повернення дитини матері (вирішують можливість проживання однієї дитини з батьком, другої з матір`ю). Представник позивача при цьому пояснив суду, що запропоноване відповідачкою місто Кишинів Республіки Молдови, не влаштовує позивача, оскільки є інформація про те, що сторона відповідачки звернулась до компетентних органів вказаної країни для виконання рішення суду щодо повернення обох дітей матері.

Щодо виконання позивачем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/5535/22 про визначення місця проживання дітей з відповідачкою та рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2025 у справі № 522/1267/24Е про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання матері, представник позивача пояснив, що вони виконуються позивачем шляхом проведення перемов з відповідачкою з метою укладення мирової угоди з вищевказаних питань.

Щодо сплати аліментів, представник позивача пояснив, що з моменту їх призначення аліменти не сплачувались, лише перед подачею позову в порядку виконання судового рішення (судового наказу), яке перебуває на примусовому виконанні, з рахунку були списані кошти на сплату аліментів у розмірі приблизно 30000,00 грн. Добровільно позивачем аліменти не сплачувались.

На питання суду щодо оскарження в касаційному порядку судових рішень у справі № 522/1267/24Е про відібрання дітей та повернення їх за місцем проживання матері, а також вжиття заходів щодо зупинення їх виконання, представник позивача повідомив, що наразі відкрито касаційне провадження у цій справі. Він звертався з відповідним клопотанням до Верховного Суду про зупинення виконання рішення суду щодо відібрання дітей та повернення їх матері, однак Верховний Суд відмовив у його задоволенні.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви та заявленого стороною відповідача клопотання, вислухавши позицію та аргументи представників сторін, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Складовими принципу добросовісності у цивільному судочинстві є: 1) заборона зловживання процесуальними правами; 2) вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків; 3) заборона суперечливої поведінки сторін або правило процесуального естопелю; 4) заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (наприклад, введення суду в оману, використання втрачених процесуальних правомочностей тощо).

Виходячи з природи процесуального права, яким зловживає особа, загальновизнаним є поділ на: зловживання правом на позов (зловживання процедурою в цілому, зловживання процесом в цілому, зловживання правом на судовий захист, зловживання правом на подачу позову тощо.

Заходи протидії зловживанням процесуальними правами можна розглядати через призму поняття «ефективні засоби правового захисту», що використовується у практиці ЄСПЛ щодо тлумачення ст. 13 ЄКПЛ, яка закріплює право кожного, чиї права та свободи, визнані у ЄКПЛ, було порушено, на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Підхід, запропонований ЄСПЛ щодо засобів захисту права на розгляд справи в розумний строк, може бути застосований і щодо засобів захисту проти зловживання процесуальними правами в цілому.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Отже, відповідно доч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під час розгляду клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. про визнання дій позивача щодо подання позовної заяви зловживанням процесуальними правами та повернення йому позовної заяви, суд встановив.

Позивач через свого представника адвоката Тарановського Д.С. звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом 11.07.2025.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2022 по справі № 607/5535/22 задоволено позов ОСОБА_1 , визначено місця проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Також зазначив, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/19038/22 виданий Судовий наказ від 09.01.2023, відповідно до якого вирішено стягнути з ОСОБА_2 алімента на вказаних дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 вілсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожитковиї мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 29.12.2022 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 09.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Фастівського відділу ДВС у Фастівському районі Київської області Центрального управління юстиції (м. Києва) із заявою про повернення судового наказу № 607/19038/22 у зв`язку із відсутністю на даний час заборгованості , виконавче провадження призупинити.

Окрім цього в матеріалах справи, зокрема у додатках позовної заяви, міститься копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 про згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон України до Республіки Молдови, у період з 23.12.2023 по 22.12.2024 для їх відпочинку, туризму та оздоровлення.

У судовому засіданні встановлено, що Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2022 по справі № 607/5535/22 щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскаржувалось ОСОБА_2 та постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.11.2023 залишено без змін.

Отже, на момент нотаріального посвідчення Заяви про згоду на виїзд дітей за межі України з батьком (22.12.2023) вказане рішення набрало законної сили, а діти на той час проживали з матір`ю.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2022 та постанова Тернопільського апеляційного суду від 02.11.2023, ухвалені у справі № 607/5535/22, залишені без змін постановою Верховного Суду від 14.08.2024.

З метою подальшого примусового виконання судового наказу № 607/19038/22 ОСОБА_1 (після зупинення його виконання у жовтні 2023 року) звернулась до Фастівського відділу ДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у березні 2025 року 27.03.2025 постановою ВП № 77625518 відкрито виконавче провадження.

У судовому засіданні, судом також встановлено, що 21.07.2025 Херсонським міським судом Херсонської області у справі № 522/1267/24Е ухвалене рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 задоволено: відібрано у ОСОБА_2 дітей та повернуто їх за місцем проживання матері ОСОБА_1 .

Вказане рішення постановою Херсонського апеляційного суду від 02.10.2025 залишено без змін.

10.12.2025 за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 . Верховним Судом відкрито провадження у справі.

Вивчивши у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвалених Верховним Судом по справі № 522/1267/24Есудових рішень, встановлено, що питання про зупинення виконання рішення суду Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2025 не вирішувалось.

Отже, твердження представника позивача про заявлення такого ним клопотання та отримання відмови у його задоволення не підтверджуються наявними у ЄДРСР судовими рішеннями, постановленими Верховним Судом у цій справі.

Таким чином, з 02.10.2025 вказане рішення підлягає обов`язковому виконанню. Однак позивачем ОСОБА_2 до теперішнього часу не виконано, дієвих заходів щодо його виконання позивач не вживає.

Суд звертає увагу на той факт, що сторона позивача, обґрунтовуючи свої позовні вимоги у цій справі, вказувала у своїх обґрунтуваннях позовних вимог про наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2022 у справі щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Однак щодо перебування на розгляді у Херсонському міському суді Херсонського області справи № 522/1267/24Е щодо відібрання у ОСОБА_7 дітей та повернення їх за місцем проживання матері ОСОБА_1 , сторона позивача суду не повідомляла, у позовній заяві не зазначила.

Водночас суд звертає увагу на те, що позовна заява з наведеними у ній обґрунтуваннями подана засобами поштового зв`язку 11.07.2025, тоді як коротке рішення у справі № 522/1267/24Е щодо відібрання у ОСОБА_7 дітей та повернення їх за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ухвалене Херсонським міським судом Херсонської області 21.07.2025, тобто після подачі позову у цій справі.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для встановлення у діях позивача з подання позову до суду зловживанням процесуальними правам, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.06.2020 у справі № 318/89/18.

Верховний Суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначив, що аналогічні вимоги позивачів вже були предметом розгляду, за яким прийнято рішення. Дії позивачів, пов`язані з подачею завідомо безпідставного позову, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, можна кваліфікувати як зловживання процесуальними правами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погодився із цим висновком з таких підстав.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 25 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 25 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені аргументи представника відповідачки адвоката Петрушко І.С. у заявленому клопотанні, у тому числі щодо поведінки позивача у цій справі ОСОБА_2 (не виконує судовий наказ щодо стягнення з нього аліментів на дітей, не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.10.2022, яке набрало законної сили 02.11.2023, яким визначено місце проживання дітей з матір`ю, а також не виконує рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2025 щодо відібрання у нього дітей та повернення їх матері відповідачці ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 02.10.2025, натомість звертаючись до Київського районного суду м. Одеси з позов про припинення нарахування аліментів, намагається легітимізувати незаконне проживання дітей з ним) не свідчать про зловживання позивачем процесуальними правами.

Оскільки позивач, розуміючи наявність судових рішень, навівши їх у позовній заяві, обґрунтовує свою позицію на його думку відповідними нормами матеріального права та сформованою Верховним Судом судовою практику.

За наявності підстав, які можуть бути встановлені лише під час судового розгляду, дії позивача у цій справі можуть бути розцінені як зловживання матеріальним правом, що є підставою для відмови у захисті цивільного права та інтересу особи.

Відтак, суд не вважає дії позивача з подання цього позову зловживанням процесуальними правами.

Підстави для задоволення клопотання представника позивачки відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 44, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. про повернення позовної заяви позивачу у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення нарахування аліменти відмовити.

Відкласти судове засідання на 2 лютого 2026 року о 10 годині 30 хвилин.

Копію ухвали суду направити учасникам справи для відома.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Ухвала суду проголошена та підписана 23.01.2026.

Суддя Ю. А. Скриль