Справа № 214/9234/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гайдученко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/9234/24 за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 142 992,81 грн., посилаючись на недобросовісні дії відповідача в приховуванні ним факту позбавлення військового звання. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про відсутність статусу юридичної особи Військової частини НОМЕР_2 , яка є відокремленим підрозділом та не здійснює фінансово-господарської діяльності. Поіменним списком від 31.03.2022 № 1463, полковника ОСОБА_1 було направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , наказом командира військової частини від 30.03.2022 № 15 призначено на посаду начальника групи логістики ВОС-7001003, шпк «старший лейтенант». Відповідач із вказаної дати прийняв посаду і справи, приступив до виконання обов`язків за посадою та встановлений посадовий оклад у розмірі 4 090,00 грн., 17 тарифний оклад. За період служби ОСОБА_1 виплачувалась надбавка за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до особистого внеску в загальний результат служби у розмірі 163% посадового окладу. В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.11.2022 № 236 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 08 листопада 2022 року № 248, полковника ОСОБА_1 , начальника групи логістики військової частини НОМЕР_2 призначено на посаду начальника логістики заступника командира військової частини НОМЕР_2 . Відповідач з 15.11.2022 прийняв посаду і справи, приступив до виконання обов`язків за посадою та встановлений посадовий оклад у розмірі 5 070,00 грн. на місяць, шпк «майор». Із вказаної дати ОСОБА_1 виплачувалась надбавка за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до особистого внеску в загальний результат служби у розмірі 140% посадового окладу. 24 січня 2024 року засобами електронного документообігу із ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла копія вироку суду від 13.12.2016 у справі № 214/9068/15-к відносно ОСОБА_1 , який його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 410 КК України та на підставі ст. 54 КК України позбавлено військового звання. Про вказаний вирок військовій частині не було відомо, у матеріалах особової справи він відсутній та відповідно до не долучений раніше до особової справи до призову на військову службу вказаного військовослужбовця, про наявність цього вироку ОСОБА_1 командування військової частини не повідомляв, фактично умисно приховавши дані обставини. 14 червня 2023 року військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та наказом командира від 15.06.2023 йому призупинено виплату грошового забезпечення з 14.06.2023 та виключено з продовольчого забезпечення з 16.06.2023, за фактом самовільного залишення військової частини внесено відповідні відомості до ЄРДР. Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 № 251 від 04.09.2023 на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_3 № 307 від 30.08.2023 відповідачу з 23 серпня 2023 року призупинено військову службу та звільнено із займаної посади. Зазначено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалось на його особистий банківський рахунок до самовільного залишення військової частини, тобто до 14.06.2023, ОСОБА_1 має вислугу більше 25 років, різниця у грошовому забезпечення з березня 2022 року до травня 2023 року між посадою 24-го тарифного розряду та військовим званням полковник (з врахуванням 17-го тарифного розряду) та посадою 4-го тарифного розряду з військовим званням солдат і вислугою років більше 25 років складає 142 992,81 грн. Тому позивач вважає, що військовослужбовець ОСОБА_1 приховавши факт позбавлення військового звання «полковник» на підставі вказаного вироку суду незаконно отримав

Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Пшеничний О.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

Представник відповідача адвокат Стрикун А.С. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов таких висновків.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними нормативно-правовими актами.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді публічної служби, відшкодовувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу положень статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, про що наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) вказавши, що військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби належать до юрисдикції адміністративних судів.

Так, позивач пред`явив вимоги, які стосуються правовідносин з відповідачем в період проходження ним військової служби, а саме відшкодування безпідставно виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю, а отже вказані відносини випливають з публічної служби відповідача, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів, що також підтверджується судовою практикою з розгляду подібних справ за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 у справі № 520/4242/25; рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі № 280/7157/25, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 500/1023/25, тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки безпосередньо пов`язані з закінченням проходження відповідачем публічної служби.

У порядку пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає необхідним провадження у справі закрити.

При цьому суд вважає необхідним роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (частина 2 статті 256 ЦПК України).

Керуючись ст. 255-256 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Н.В. Чернова