Справа № 953/1917/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Вітюка Р.В. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої разом з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про внесення змін до іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочиину

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

19.02.2026 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:

-визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір № 2 про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого 29 липня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. за реєстровим №1350, який посвідчено 01.03.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталею Вікторівною за реєстровим № 1357;

-застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29 липня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталею Вікторівною за реєстровим № 1350;

-застосувати наслідки недійсності правочину шляхом припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29 липня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталею Вікторівною за реєстровим № 1350.

Разом з позовною заявою представник позивачки подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді: заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам) на вчинення реєстраційних дій щодо нежитлових приміщень 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204, 7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 до розгляду справи про визнання недійсним договору про внесення змін до Іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину; накласти арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 з забороною його відчуження, передачі в користування, заставу, іпотеку чи інше обтяження, до розгляду справи про визнання недійсним договору про внесення змін до Іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Суд ухвалою від 20.02.2026 відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд ухвалою від 24.02.2026 залишив позов без руху надав позивачці строк для усунення недоліків.

Заява про забезпечення позову

23.02.2026 представник позивачки подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді:

-заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам) на вчинення реєстраційних дій щодо нежитлових приміщень 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204, 7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 до розгляду справи про визнання недійсним договору про внесення змін до Іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину;

-накласти арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 з забороною його відчуження, передачі в користування, заставу, іпотеку чи інше обтяження, до розгляду справи про визнання недійсним договору про внесення змін до Іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Заява мотивована таким:

- спір між сторонами виник у зв`язку із визнанням іпотечного договору від 29.07.2015 недійсним;

- на даний час позивачці належить на праві власності наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху № 20-1, 20-2, 20-7-:-20-11, 20-13-:-20-17 в літ. "А-5", загальною площею 204,7 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 05.01.2026 позивачка отримала письмову вимогу ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики від 29.07.2015. У зазначеній вимозі іпотекодержатель прямо вказує, що позичальник порушив умови договору, не повернув суму позики до 29.07.2024 та з березня 2022 року не сплачував проценти за користування позикою. У зв`язку з цим кредитор вимагає виконати зобов`язання негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 30 календарних днів з дня пред`явлення вимоги, попереджаючи, що в іншому разі його вимоги будуть задоволені за рахунок нерухомого майна, визначеного в іпотечному договорі від 29.07.2015.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.02.2026 заяву передано для розгляду судді Вітюку Р.В.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Враховуючи викладене розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без виклику сторін.

Мотиви суду

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи викладене розгляд заяви про забезпечення позову проводиться без виклику сторін.

Перевіривши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

У постанові Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 сформовано висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 сформовано такі висновки:

- співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії;

- заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу;

- розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам;

- вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів;

- необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом частини першої, другої статті 150 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 47 постави від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 сформувала висновок, ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

З позовної заяви вбачається, що позивачка заявила вимогу про визнання недійсним договору № 2 про внесення змін до Іпотечного договору від 29.07.2015.

Як вбачається із заяви про забезпечення позивачка заявляє вимогу про визнання недійсним договору № 2 про внесення змін до Іпотечного договору було укладено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.09.2017, згідно з яким було змінено умови щодо основного зобов`язання, зокрема, розміру позики та строку її сплати. Також позивачка просила застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29.07.2015 та шляхом припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 29.07.2015.

На обґрунтування підстав забезпечення позову заявниця, крім підстав наведених у першій заяві про забезпечення позову, вказує, що 05.01.2026 вона отримала письмову вимогу ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики від 29.07.2015, у якій іпотекодержатель вказує, що позичальник порушив умови договору, не повернув суму позики до 29.07.2024 та з березня 2022 року не сплачував проценти за користування позикою. У зв`язку з цим кредитор вимагає виконати зобов`язання негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 30 календарних днів з дня пред`явлення вимоги, попереджаючи, що в іншому разі його вимоги будуть задоволені за рахунок нерухомого майна, визначеного в іпотечному договорі від 29.07.2015.

Відповідно до копії вказано вимоги кредитор повідомив, що позичальник не виконує зобов`язання з повернення позики. Вказує, що у випадку невиконання боржником ОСОБА_3 зобов`язань, буде змушений задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна. Визначив боржнику строк тридцяти денний строк для погашення заборгованості.

Так, згідно з долученої копії Іпотечного договору від 29.07.2015 вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 5.1.). Іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством України, для чого пред`являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися до відповідних органів державної реєстрації прав, органів нотаріату, підприємств, установ та організацій, з питань отримання всіх необхідних документів (Витягів, довідок, експертних оцінок довідок тощо), подавати, одержувати та підписувати необхідні довідки і документи, заяви, а також вчиняти всі інші дії, пов`язані з виконанням цих питань. Визначений пунктом 5.2.1. Договору спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені чинним законодавством України способи звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.2.).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки урегульовано Законом України "Про іпотеку", зокрема: позасудове урегулювання (стаття 36 Закону), передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 37 Закону), право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки (стаття 38 Закону), реалізація предмета іпотеки за рішенням суду (стаття 39 Закону).

Водночас заявниця, як під час подання першої заяви, так і під час повторно поданої заяви про забезпечення позову, не надала жодного доказу в розумінні статей 76 80 ЦПК України на підтвердження факту вчинення іпотекодержателем дій щодо звернення стягнення звернення на предмет іпотеки (оголошення про продаж майна від свого імені, звернення до відповідних органів для отримання документів, звернення до іпотекодавця про укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тощо). Тобто заявниця не надала жодного доказу на підтвердження обставин ризику відчуження предмету іпотеки і взагалі вчинення іпотекодержатилем будь-яких дій з приводу предмету іпотеки.

Надана заявницею вимога кредитора про погашення заборгованості стосується зобов`язання боржника, у якій зазначено, що у разі її невиконання кредитор (іпотекодержатель) змушений звернути стягнення на нерухоме майно.

По-перше, указана вимога датована 23.12.2025, заявниця вказує, що отримала таку 05.01.2026, тобто тридцяти денний строк для виконання зобов`язання боржником, встановлений кредитором, вже сплив, однак жодних доказів на підтвердження вчинення іпотекодержателем дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки не надано.

По-друге, умовою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання боржнкиом свого зобов`язання, про що також вказує кредитор. При цьому доказів такого суду також не надано. У цьому контексті суд враховує також те, що тридцяти денний строк для виконання зобов`язання боржником вже сплив, однак жодного підтвердження щодо невиконання боржником зобов`язання та, відповідно, вчинення іпотекодержателем (кредитором) дій зі звернення стягнення на майно, яке забезпечує позику майновий поручитель не надає.

Також заявниця не надає доказів на підтвердження того, що такі дії може вчиняти відповідач до закінчення розгляду цієї справи.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 у справі № 908/1941/17 зазначив, що заборона державним реєстраторам (особам, яким делеговано повноваження державних реєстраторів) виконувати покладені на них законодавцем функції з реєстрації, перереєстрації даних про зміну власності на нерухоме майно може бути предметом самостійного позовного провадження у судах адміністративної юрисдикції у випадках оскарження дій таких реєстраторів, як уповноваженого державою органу та у випадку цивільного (господарського) спору про право власності на майно, похідним від якого є державна реєстрація прав титульного власника у визначеному законодавцем державному реєстрі нерухомого майна. У таких випадках суди можуть вживати заходів щодо заборони вчинення певних дій державному реєстратору щодо певного майна. Однак, за відсутності предмету спору про право власності на нерухоме майно, чи спору про законність дій державного реєстратора (осіб, яким делеговано повноваження щодо державної реєстрації) вжиття таких заходів на забезпечення підтверджує їх неадекватність щодо обраного позивачем предмету спору та неспівмірність.

Однією з вимог заяви про забезпечення позову є вимога про заборону державним реєстраторам вчиняти реєстраційних дій щодо нерухомого майна (іпотечного майна). Водночас спір про власника майна у цій справі відсутній, що вказує на неадекватність щодо обраного заявницею способу забезпечення позову відносно визначеного способу захисту та неспівмірність.

Необхідності застосування такого значного заходу, як накладення арешту на нерухоме майно, ураховуючи встановлені обставини, заявницею також не доведено. Інших видів заходів забезпечення позову заявницею не визначено, що відповідно до принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), позбавляє суд можливості дати оцінку таким.

Отже, заявниця на цей час не довела в розумінні частини другої статті 149 ЦПК України, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, у разі задоволення позову. Тобто заявник не довів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні докази вчинення будь-яких дій стосовно нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. Відповідно, подання заяви про забезпечення позову визнається передчасним.

За таких обставин, суд констатує, що заявницею не наведено необхідності вжиття обраних нею способів забезпечення позову і не доведено, що такі заходи необхідні для ефективного захисту права, у разі визнання порушення такого під час розгляду справи по суті. А тому посилання на ефективний захист визнається передчасним.

Отже, суд, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявниця, заявленим позовним вимогам, дійшов висновку, що заявницею не доведено ризиків неможливості ефективного захисту у разі задоволення позову, оскільки на момент звернення заявниця не надала жодного доказу вчинення іпотекодержателем будь-яких дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Фактично заявниця висловила недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову, не надаючи жодного доказу на підтвердження відповідної обставини.

Аналогічного висновку за подібних обставин справи (заяви) дійшов Верховний Суд у постанові від 12.02.2024 у справі №199/1359/23.

Отже, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 2, 149 153, 259 261, 353 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Роман ВІТЮК