ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2026 року місто Київ.

Справа № 758/11797/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3908/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Полчанінової Олени Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києвавід 16 жовтня 2025 року (постановлено у складі судді Блащука А.М.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

17.07.2025 до суду від представника відповідача адвоката Богдан О.О. надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що з метою повного, об`єктивного та ефективного вирішення спору потрібно проведення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року заяву представника відповідача задоволено.

Призначено у справі за позовом представника позивача адвоката Полчанінової О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 (позивач), поданої до ОСОБА_3 (відповідач), про визначення порядку користування земельною ділянкою, судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6, ).

На вирішення експертів поставлено наступні запитання :

- чи технічно можливе здійснення розподілу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :85:166:0007 площею 0,0846 га між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі рішення Народного суду 2 дільниці Подільського району м. Києва від 19.06.1956 та акту виконання даного рішення суду від 12.10.1956. Даним рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 виділено у конкретне користування ОСОБА_4 2/5 частини присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 ( наразі це АДРЕСА_1 ) розміром 341 кв. м., що межує з ділянкою № НОМЕР_1 . Інші 3/5 частини в розмірі 512 кв. м. залишено у конкретному користуванні ОСОБА_5 . Враховуючи правонаступництво сторін ОСОБА_2 виділити земельну ділянку розміром 2/5 частини, ОСОБА_3 - 3/5 частини земельної ділянки;

- чи технічно можливе здійснення розподілу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :85:166:0007 площею 0,0846 га, яка передана у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі рішення Київської міської ради від 02.04.2009 №258/1314 з врахуванням надвірних побудов, будівель та споруд, що належать дарувальнику і знаходяться в АДРЕСА_1 , і, відповідно прийняв земельну ділянку згідно з правовстановлюючими документами сторін про право власності на нерухоме майно, наявними на час проведення експертизи, та місцезнаходження об`єктів.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від дачі висновку.

Витрати по проведенню експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник позивача 29 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ухвала є незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок її прийняття порушено права позивача.

Вказує, що питання, що ставляться судом в ухвалі перед експертом не відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки сформульовані у наказовій формі, при цьому на підставі правовстановлюючого документа, який вичерпав свою дію, що виходить за межі компетенції експерта, до якої відноситься лише надання висновку про наявність або відсутність технічної можливості такого розподілу.

Зазначає, що рішення Народного суду від 19.06.1956 року було ухвалено щодо порядку користування землею комунальної власності між співвласниками на той час будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не є сторонами у даній справі і частки яких у власності будинку були іншими. На даний час частки співвласників у домоволодінні становлять по 1/2 частці кожному, а земельна ділянка належить на праві спільної часткової власності позивачу і відповідачу, і частки їх також становлять по 1/2 кожному.

Вказує, що без наведення обґрунтувань та мотивів в чому полягають сумніви у висновку експерта щодо їх правильності, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність призначення повторної судової земельно-технічної експертизи за відсутності жодних передбачених законом підстав для призначення такої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

29 січня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Вказує, що наданий позивачем висновок не є судовою експертизою у процесуальному розумінні, а є письмовим доказом.

Вказує, що посилання на рішення суду 1956 року має допоміжний характер, що прямо відповідає науково-методичним рекомендаціям з питань судових експертиз.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Богдан О.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що для вирішення даної справи необхідні спеціальні знання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просила встановити порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підтвердження обставин, які мають значення для вирішення даного спору, позивачем надано висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 28.08.2024 року.

З огляду на те, що вказаний висновок, на думку відповідача, не враховував фактичний стан ділянки, включаючи об`єкти нерухомості на ній, правові режими таких об`єктів, вимоги закону, які висуваються до їх розміщення, та рішення Народного суду 2 дільниці Подільського району м. Києва від 19.06.1956 року, яким виділено у конкретне користування ОСОБА_4 2/5 спірної земельної ділянки, а ОСОБА_5 залишено 3/5 частини, відповідач подав клопотання про призначення судової експертизи з урахуванням зазначених обставин.

Відповідно до ч.3 ст.103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна).

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача подав заяву, в якій взагалі заперечував проти призначення експертизи та просив відмовити у задоволенні відповідного клопотання представника позивача.

За відсутності згоди відповідача на призначення судової експертизи, суд першої інстанції правомірно визначив експертну установу самостійно.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст.103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропоновувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експертів. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Представником відповідача не було запропоновано суду питання, роз`яснення якого на думку останнього, потребувало висновку експертів.

За таких підстав суд першої інстанції обґрунтовано врахував ті питання, які були запропоновані позивачем.

Відповідно до п.6.1 Розділу 6 Глави ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу від 26.12.2012 №1950/5), основними завданнями земельно-технічної експертизи є:

визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо);

визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації;

визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до право-встановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки;

визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування);

визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.

Зміст визначених судом першої інстанції питань, які поставлені на вирішення експертизи, відповідають орієнтовному переліку питань земельно-технічної експертизи. Доводи апеляційної скарги щодо наказної форми поставлених питань спростовуються матеріалами справи, оскільки судом поставлено питання з формулюванням «чи технічно можливе здійснення розподілу земельної ділянки» і надалі перераховані обставини і умови, які слід врахувати при наданні відповіді на такі питання. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно з п. 4.14 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, у вступній частині висновку експерта зазначається перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта)), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз`яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям.

Зазначені питання вирішуються з урахуванням правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці, даних про користування співвласниками цими об`єктами або їх частинами, даних про частки співвласників та матеріалів технічної інвентаризації.

При визначенні варіантів розподілу земельної ділянки відповідно до часток співвласників експерт зобов`язаний враховувати вимоги всіх нормативно-правових актів, в тому числі і тих, які стосуються протипожежних вимог.

З огляду на те, що завданням земельно-технічної експертизи є визначення можливості розподілу земельної ділянки між її співвласниками з урахуванням наявних будівель та споруд, що на ній знаходяться та обставин на які посилається відповідач, доводи апеляційної скарги, що призначена судом експертиза не дасть можливості встановити обставини, які мають значення для справи, є необґрунтованими.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, звертаємо увагу, що відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 100 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Тобто призначення експертизи забезпечить дотримання судом основоположних прав сторін на рівність і змагальність, забезпечить можливість захисту власної позиції сторін, тоді як висновок експерта, його прийняття як доказу буде досліджуватися у загальному порядку при розгляді справи по суті.

Щодо доводів про не наведення судом обґрунтувань та мотивів в чому полягають сумніви у висновку експерта, який був наданий позивачем, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 статті 113 ЦПК України встановлено, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 року №1950/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на вирішення експертизи, проведеної на замовлення позивача, були поставлені такі питання:

1. Чи технічно можливо поділити земельу діянку з кадастровим номером :85:166:0007, площею 0,0846 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників в розмірі 1/2 та вимог нормативно-правовивх актів?

2. Які технічно можливі варіанти поділу земельної ділянки з кадастровим номером :85:166:0007, площею 0,0846 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників в розмірі по 1/2 та вимог нормативно- правових актів?

Між тим, заперечуючи проти даного позову, відповідач послався на невірний поділ спірної земельної ділянки, оскільки він не узгоджується з рішенням Народного суду 2 дільниці Подільського району м. Києва від 19.06.1956 року, яким виділено у конкретне користування ОСОБА_4 2/5 спірної земельної ділянки, а ОСОБА_5 залишено 3/5 частини, та не враховує наявні споруди, що знаходяться на земельній ділянці.

З огляду на зазначене призначена експертиза не є повторною, оскільки вирішує питання щодо іншого розподілу та за іншими обставинами, які не були розглянуті у висновку, наданому позивачем, разом з тим, враховуючи правову позицію позивача, встановлення таких обставин є необхідним для всебічного розгляду даної справи.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Полчанінової Олени Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києвавід 16 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова