ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-з/821/4/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1992/23 Категорія: 305010000 Середа Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
19 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаряКостенко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Олега Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди у розмірі 498 933, 30 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 69 011,57 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Київська міська прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника Київської міської прокуратури Котляр Тетяни Михайлівни залишено без задоволення. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року залишено без змін.

18 грудня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Олега Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що при розгляді справи у суді апеляційної інстанції позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн з розрахунку 500,00 грн за 1 год роботи та 500, 00 грн за судове засідання на загальну суму 11 000,00 грн.

22 грудня 2025 року від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області надійшли заперечення на подану заяву представника позивача. У заяві зазначено про те, що держава в особі ГУ СБУ не вбачає підстав для задоволення заяви сторони позивача від 18 грудня 2025 року про стягнення з відповідача (за рахунок коштів державного бюджету) витрат на правничу допомогу ні в розмірі 11 000,00 грн, ні в будь-якому іншому розмірі. Зазначає про невідповідність власноручних підписів ОСОБА_1 у багатьох процесуальних документах, що містяться у матеріалах справи, із підписами у заяві про ухвалення додаткового рішення, позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Вказує на необхідність призначення і проведення технічної експертизи для встановлення ідентичності оригіналам поданих документів електронних копій паперових документів.

06 січня 2026 року від Державної казначейської служби надійшли заперечення на заяву адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення. Казначейство вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Зазначає, що справа не є складною, оскільки спірні правовідносини врегульовано нормами ЦК України, Законом України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положенням про застосування Закону № 266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 за № 106/1131. Крім того, на думку Казначейства, наявна стала релевантна практика Верховного Суду з вирішення подібних спорів, а правова позиція заявника сформована при розгляді справи судом першої інстанції і тому була відсутня потреба у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії апеляційного перегляду справи. З огляду на наведене Казначейство вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції розподілу не підлягають.

Крім того у запереченнях Державна казначейська служба звертає увагу суду, що згідно з п. 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі № 910/23967/16 кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Також у запереченні на заву адвоката Дем`янівського Ю.В. про ухвалення додаткового рішення Державна казначейська служба зауважує, що заява представника заявника надійшла з пропуском встановленого строку, що розпочався 12.12.2025 та сплив 16.12.2025, і тому це є підставою для залишення зазначеної заяви без розгляду.

У запереченнях на заяву Київська міська прокуратура звертає увагу апеляційного суду на те, що заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення надійшла з пропуском встановленого строку, що розпочався 12.12.2025 та сплив 16.12.2025, у зв`язку з чим така заява залишається без розгляду. Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що представником позивача, усупереч вимогам ст. 76 ЦПК України, не надано документів, які підтверджують наявність у позивача витрат на правову допомогу у заявленій сумі, тому заява про ухвалення додаткового рішення у сказаній справі у сумі 11 000,00 грн не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина другої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 202/2163/21, від 16 травня 2023 року у справі № 146/1089/20, виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18, неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

При подачі додаткових пояснень та заперечень на відзив ГУ СБУ у м. Києві та Київській області адвокатом Дем`янівського Ю.В. попередньо заявлено, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Також, у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача заявлено про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі (а.с. 176, т.4).

Після ухвалення судового рішення в суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Король О.А. 18 грудня 2025 року подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 11 000,00 грн.

Крім того, звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, позивач просив поновити процесуальний строк для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу.

11 грудня 2025 року позивач та його представник не були присутні під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови апеляційного суду. Заявник вказує про ознайомлення зі змістом постанови в електронному кабінеті після її оприлюднення у Єдиному реєстрі судових рішень 15 грудня 2025 року, що підтверджується відомостями з вказаного реєстру. Заява про ухвалення додаткового рішення з доказами на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу подана представником 18 грудня 2025 року, поза 5-денним строком, встановленим ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини третьої статті 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ЦПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Таким чином, доводи заявника про поновлення строку для подачі вказаної заяви є обґрунтованими, з огляду на те, що сторона позивача не була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення, ознайомилася зі змістом скороченого рішення 15 грудня 2026 року, тому строк на подачу доказів протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, підлягає поновленню.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та тін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею вказаного вище закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п.п. 1-2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі №143/173/19 зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 686/4996/23.

Правнича допомога адвокатом Король О.А. у Черкаському апеляційному суді була надана позивачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 23 січня 2018 року (а.с. 57-58, т.1), додатку до договору від 20 березня 2024 року про продовження строку дії договору (а.с. 35, т.5), ордеру на надання правничої допомоги СА №1045849 (а.с. 61, т.1).

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу адвокат Король О.А. надав суду апеляційної інстанції опис (розрахунок) витрат на правничу допомогу з розрахунку 500,00 грн за 1 год роботи. Відповідно до опису виконаних робіт адвокатом позивача було витрачено: на підготовку відзиву на апеляційну скаргу - 8 год; на підготовку заперечень на відзив Держави - 4 год; на вивчення та роз`яснення клієнту заяви від 09 грудня 2025 держави (у порядку самопредставництва ГУ СБУ у м. Києві та Київській області як органу державної влади) про сталість правової позиції у справі, розгляд без участі у судовому засіданні - 3 год; на вивчення та роз`яснення клієнту пояснення від 14 червня 2025 року держави як відповідача (скаржника) із запереченнями проти міркувань, викладених у додаткових поясненнях позивача від 12 червня 2025 року - 3 год; на вивчення та роз`яснення заяви від 11 квітня 2025 року про відсутність необхідності сплати судового збору - 0,5 год; на вивчення та роз`яснення заяви від 11 квітня 2025 року про те, що відповідачі не можуть бути відповідачами - 0,5 год; на підготовку та участь у судових засіданнях (з урахуванням можливих витрат на проїзд) - 500 грн; на вивчення рішення суду від 11 грудня 2025 року з наданням консультацій та роз`яснень клієнту, підготовка заяви про додаткове рішення - 2 год. (а.с. 34, т.5).

Згідно з актом №3 до договору №1 про надання правової допомоги від 23 січня 2018 року загальна вартість виконаних робіт складає 11 000,00 грн. Сторонами узгоджено, що вказані кошти підлягають оплаті до 01 травня 2026 року (а.с. 36, т.5).

В ході апеляційного розгляду скарги Київської міської прокуратури на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року адвокатом Дем`янівського Ю.В. було подано відзив на апеляційну скаргу (а.с. 169-171, т.4); заперечення на відзив ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ( а.с. 176-178, т.4), участь адвоката у судовому засіданні 07 серпня 2025 року (а.с. 202, т.4).

Апеляційний суд враховує також необхідність надання адвокатом правових роз`яснень клієнту у відповідь на клопотання та заяви, які надходили від відповідачів у справі у ході розгляду скарги прокуратури, зокрема на пояснення СБУ від 14 червня 2025 року, на заяву СБУ від 11 квітня 2025 року, а також щодо вивчення судового рішення суду апеляційної інстанції та підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення.

Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області, Київська міська прокуратура, Державна казначейська служба заперечили щодо стягнення витрат на правничу допомогу із підстави невідповідності підписів ОСОБА_1 у процесуальних документах, зокрема у заяві про ухвалення додаткового рішення з іншими документами у справі, недоведеністю адвокатом розміру витрат, їх необгрунтованості та невідповідністю критерію розумної необхідності таких витрат, проте такі доводи зводяться до узагальнених заперечень і не спростовують обсягу наданих послуг, а також затраченого часу на їх надання.

Органи державної влади є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи, тобто безпосередньо з Державного бюджету України.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі № 193/1132/22.

З урахуванням критеріїв визначення та розподілу судових витрат (їх дійсності; необхідності; розумності їх розміру) з урахуванням складності справи, обсягом наданих адвокатом робіт суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Олега Анатолійовича про поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу - задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Королю Олегу Анатолійовичу строк для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Короля Олега Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Судді