ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Яковенко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на 1/2 частину цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги мотивує тим, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в будинку АДРЕСА_1 . Батьки в зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_2 . Та після його смерті відкрилася спадщина на даний житловий будинок. Спадкоємцями першої черги спадкування являлись діти спадкодавця, тобто позивачка у справі ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_1 , які фактично прийняли спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивачки ОСОБА_1 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємці після смерті ОСОБА_1 відсутні так як мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті брата, позивачка як спадкоємець другої черги прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю державної реєстрації спадкового будинку на ім`я спадкодавців. У зв`язку з вище викладеним позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 12 грудня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

26.01.2026 на адресу суду від приватного нотаріуса Чернишової О.А. надійшли копії спадкових справ №78/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 27 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено до судового засідання.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином.

24.02.2026 до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача адвоката Мельник Т.О. про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача Фастівська міська рада Київської області в судове засідання не з`явились, подали письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність. Проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 08 грудня 1998 року відділом запису актів громадянського стану (а.с.16).

Згідно копії свідоцтва про народження № НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 та її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, №4 від 05.11.2025, встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , та його батьками є: мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 (записаний відповідно до ст.126 СК України) (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_2 являлись його діти: позивачка ОСОБА_1 , та її брат ОСОБА_1 , які і прийняли спадщину після смерті батька в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжували проживати в спадковому будинку, були постійно зареєстровані за адресою цього будинку, та володіли і користувались всім майном спадкодавця.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають дружина (чоловік) та діти спадкодавця.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно довідки Малоснітинського старостинського округу Фастівської міської ради № 04.2-21/77 від 27.06.2025 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 разом з ним були зареєстровані та постійно проживали його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій 2 нотаріусами України від 18.06.1994 року (яка була чинною на час виникнення даних правовідносин і втратила чинність 14.03.2004 року) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:, зокрема.... «довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те. що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, або... запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця».

Факт прийняття будинку у спадок після смерті батька ОСОБА_2 i вступу його дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у володіння спадковим майном підтверджується особовим записом №107 про проживання дітей спадкодавця після його смерті в спадковому будинку у Погосподарській книзі №2 Бортниківської сільської ради (а.с.21).

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

B Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- чи виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості необов`язковим.

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

Також, в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року (справа № 307/1044/15-ц) судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва або придбання будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі ЦК УРСР 1963 року), Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Відповідно до Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. при вирішення спорів щодо нерухомого майна судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності.

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, хоча самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлювальними документами на об`єкти нерухомого майна.

Згідно погосподарської книги № 2 за 1996-2000 роки Бортницької сільської ради житловий будинок АДРЕСА_1 було побудовано (введено в експлуатацію) в 1929 році (а.с.21-23).

Відповідно до технічного паспорта від 28.10.2025 будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 має загальну площу 35,3 кв.м., житлову площу 19,2 кв.м., складається із приміщень: коридору площею 5,5 кв.м, кімнати площею 6,1 кв.м., кухні площею 10,6 кв.м., кімнати площею 13,1 кв.м. (а.с.24-31).

Судом встановлено, що всі обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі, відповідно до діючого на той час законодавства.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 , та брат позивача, ОСОБА_1 , набули право власності на житловий будинок в рівних частках по 1/2 частині кожному, успадкований ними після смерті батька ОСОБА_2 в порядку, який існував на час його придбання (підстава виникнення права власності - записи в погосподарській книзі), і яким не передбачалось обов`язкової державної реєстрації цього майна.

Згідно копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_3 , встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 (а.с.33) та після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємці першої черги спадкування після смерті брата ОСОБА_1 відсутні. Мати спадкодавця та мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_4 (а.с.32).

Позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець другої черги, прийняла спадщину в порядку 6 ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За моєю заявою приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 було заведено спадкову справу.

Проте, у видачі свідоцтв про право на успадкований мною житловий будинок (1/2 частина - після смерті батька ОСОБА_2 , та 1/2 частина будинку - після смерті брата ОСОБА_1 ) позивачці нотаріусом було відмовлено в зв`язку із відсутністю державної реєстрації спадкового будинку на ім`я спадкодавців (а.с.58-59,76-77).

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права.

Згідно зі ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати тим документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Суд, вважає доведеним той факт, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_2 та другої черги після смерті брата ОСОБА_1 , тому набула право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька та на 1/2 частину цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті брата, але не має правовстановлюючого документу про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст. ст.16, 179, 328, 392, 1218,1261,1268 ЦК України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Фастівської міської ради Київської області, , адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл.Соборна, 1, про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на 1/2 частину цього ж будинку в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся КОВАЛЕВСЬКА