КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/4655/25 Головуючий в суді І інстанції: Примак-Березовська О.С.
Провадження № 22-з/824/250/2026 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Болотова Є.В., Музичко С.Г., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за заявою адвоката Браташа Юрія Павловича, в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та за заявою адвоката Коковіна Дмитра Ігоровича, в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення за апеляційною скаргою адвоката Коковіна Дмитра Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивачка звернулась до відповідача із позовом про зміну розміру стягнення аліментів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набуття рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16000 грн.

Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції у частині стягнення судових витрат, адвокат Коковін Д.І., в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року в частині вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 16 000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму судових витрат, що підлягають стягненнб з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 2000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.02.2026 року апеляційну скаргу адвоката Коковіна Дмитра Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінено, зменшивши їх розмір з 16 000 грн до 4000 гривень.

09 лютого 2026 року через систему «Електронний Суд» представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Браташ Ю.П. надіслав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка зареєстрована в суді 10 лютого 2026 року за вх. №15745, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн судових витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Заява обгрунтована тим, що позивачка у відзиві від 09.12.2025 року на апеляційну скаргу було повідомлено суду про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які ОСОБА_1 понесла та які очікує понести у зв`язку з апеляційним розглядом даної справи.

Вважає, що витрати позивачки понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є реальними, необхідними, та співмірними з рівнем складності справи, часом та обсягом витраченим адвокатом, виконання відповідних робіт, та підтверджені залученими до матеріалів справи належними та допустимими доказами здійснення відповідних витрат.

Також 10 лютого 2026 року через систему «Електронний Суд» представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Коковін Д.І. надіслав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка зареєстрована в суді 10 лютого 2026 року за вх. №15922, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 13 000 грн.

Посилався в заяві зокрема на те, що загальна вартість наданої правничої допомоги, є витратами пов`язаними з правничою допомогою адвоката, та підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розглядаючи заяву адвоката Браташа Юрія Павловича, в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Як вбачається із змісту поданих заяви, як позивачки, так і відповідача, у них ставиться питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому, зазначене питання має вирішуватись без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема заяву представника позивачки та заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Браташ Ю.П. повідомив суд про намір відшкодування судових витрат, у зв`язку з апеляційним розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Також зазначав, що докази на підтвердження таких витрат будуть подані стороною позивачки в межах строків визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивачки до відзиву на апеляційну скаргу не долучав доказів понесення судових витрат на правничу допомогу.

В подальшому, після ухвалення постанови апеляційного суду, 09.02.2026 року через систему «Електронний суд» від адвоката Браташа Юрія Павловича, в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

До заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення, на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, було долучено звіт від 09.02.2026 року до договору № 17/03-25 про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2025 року та додаткової угоди від 05.12.2025 року (а.с. 209), додаткову угоду від 05.12.2025 року до договору № 17/03-25 про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2025 року (а.с. 211).

Під час розгляду заяви представника позивачки суд апеляційної інстанції враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №285/5547/21.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Таким чином, у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

У вищевказаній справі Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

З аналізу положень норм процесуального законодавства вбачається, що норма ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлює загальне правило можливості подання доказів з приводу судових витрат або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Натомість положення ч. 1 ст. 246 ЦПК України є спеціальною нормою по відношенню до вищевказаною, та встановлюють не тільки можливість подання таких доказів, але й процедуру та вимоги до такої процесуальної дії, зокрема обов`язок доведення наявності поважних причин, які унеможливили стороні подання таких доказів до закінчення судових дебатів.

З урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду та наведених процесуальних норм, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в разі неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу у визначений законом строк, сторона має обґрунтувати, які поважні причини не дозволили їй подати такі докази до закінчення розгляду справи, чого в даному випадку зроблено не було.

У поданій заяві представник позивачки не навів обґрунтування неможливості подання ним доказів у підтвердження витрат позивачки на правничу допомогу під час апеляційного розгляду до відзиву на апеляційну скаргу або до ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі.

При цьому, не вбачає таких поважних причин і суд, оскільки жодних обставин, які б завадили стороні вчасно подати докази понесення судових витрат матеріали справи не містять.

В свою чергу вищевказане надає підстави апеляційному суду для відмови в задоволені заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Розглядаючи заяву адвоката Коковіна Дмитра Ігоровича, в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У постанові від 18 березня 2024 року у справі №459/2350/23 (провадження №61-1802св24) Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, зазначивши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Схожі висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі №725/7756/23 (провадження №61-9166св24), від 09 квітня 2025 року у справі №713/3486/23 (провадження №61-16373св24).

У цій справі судом встановлено, що матеріали апеляційної скарги, поданої представником відповідача, не містять заяви про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відповідно до статей 134, 141 ЦПК України.

Також доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідач та його представник не надавали, як і не надавали заяв про те, що такі докази будуть подані у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вперше про такі було заявлено 10 лютого 2026 року в заяві про ухвалення додаткового рішення, після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що відповідачем чи його представником під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не виконано приписи статей 134, 141 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про стягнення заявлених відповідачем витрат на правову допомогу, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви адвоката Коковіна Дмитра Ігоровича, в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 134, 141, 270, 367 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Браташа Юрія Павловича, в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

У задоволенні заяви адвоката Коковіна Дмитра Ігоровича, в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали складено «19» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко