У Х В А Л А

Справа №348/3220/25

Провадження № 2-о/348/41/26

20 лютого 2026 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гундяка Т.Д.,

секретар судового засідання Дмитрук С.І.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: ГУ ПФ України в Івано-Франківській області.

Заява обґрунтована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лоєва та з народження в нього було прізвище « ОСОБА_2 ». 18.06.2001 року він одружився і в зв`язку із одруженням він змінив прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

Починаючи з 15 липня 1992 року, на підставі наказу № 65/к від 15.07.1992 року він розпочав трудову діяльність в радгоспі «Делятинський» на посаді помічника комбайнера, де йому нараховувалась заробітна плата.

Трудову діяльність в радгоспі «Делятинський» він здійснював до 30 грудня 1995 року. Протягом 1995 року проводилось реформування радгоспу «Делятинський» в КСП «Міжгір`я». З невідомих йому причин оригінал трудової книжки на його ім`я був втраченим і лише 30 квітня 2000 року, при звільненні з роботи в КСП «Міжгір`я» за власним бажанням, йому на руки був виданий її дублікат.

Зазначає, що йому невідомо з яких причин не були внесені дані про його день та місяць народження, а також не внесено запис про те, що видана книжка є дублікатом. На той час він не мав знань в галузі трудового законодавства та вважав дії керівництва КСП «Міжгір`я» при видачі дублікату трудової книжки такими, що відповідають чинному законодавству та поточним інструкціям щодо її заповнення. Однак, наявні невідповідності унеможливлюють призначення йому пенсії, згідно поданих ним заяв та на підставі чинного законодавства.

02 жовтня 2025 року він звернувся до відповідного територіального органу Пенсійного Фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

10 жовтня 2025 року рішенням №14 ГУ ПФУ в Одеській області йому відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності з тієї підстави, що за наданими документами до стажу роботи не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18 липня 1992 року, оскільки на титульній сторінці книжки не зазначено його число та місяць народження.

Він повторно 04листопада 2025 року звернувся до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак 12.11.2025 рішенням №14 ГУ ПФУ в Тернопільській області йому відмовлено в призначені пенсії по інвалідності з тієї підстави, що датою заповнення трудової книжки НОМЕР_1 є 18 липня 1992 року, а рік виготовлення її бланку 1998 рік.

12 листопада 2025 року рішенням № 14 ГУ ПФУ в Тернопільській області йому відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності з тієї підстави, що датою заповнення трудової книжки НОМЕР_1 є 18 липня 1992 року, а рік виготовлення її бланку 1998. Вказує, що за наявності формальних помилок він не можу реалізувати право на призначення пенсії, що надано йому законом.

Посилаючись на викладене та те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа йому необхідно для зарахування в страховий стаж при призначенні пенсії, з урахуванням уточнення вимог просив встановити факт приналежності йому трудової книжки серії НОМЕР_1 , бланк якої безпосередньо виготовлений в 1999 році, заповнена на прізвище « ОСОБА_2 », яке закреслене і нижче записано прізвище ОСОБА_4 , дата народження 1974 рік.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2025 залишено заяву без руху.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.01.2026 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні заявник заявлену вимогу підтримав з підстав зазначених в заяві.

Представник ГУ ПФ України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився. Керівник ГУ ПФ України в Івано-Франківській області подала суду письмові пояснення, в яких, зокрема, просила розгляд справи проводити без участі представника управління.

В поясненнях керівник ГУ ПФ України в Івано-Франківській області зазначила, що відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Порядок ведення трудових книжок врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110. До 29.07.1993 року чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.07.1974 року № 162. Згідно пункту 2.2. глави 2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Згідно п. 2.10 - 2.11 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній сторінці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції 162 особа, що загубила трудову книжку VI (вкладення до неї), зобов`язана негайно заявити про це адміністрації за місцем роботи. Не пізніше 15 днів після заяви адміністрація видає працівнику другу, трудову книжку або вкладення до неї (нових зразків) з надписом «Дублікат» в правому верхньому куті першої сторінки.

Дублікат трудової книжки чи вкладення до неї заповнюється за загальними правилами (п. 5.2 Інструкції). Згідно п. 5.5 Інструкції 162 якщо трудова книжка (вкладення до неї) стала непридатною (обгоріла, порвана, замазана тощо), то адміністрація за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладення до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, яка стала непридатною, робиться напис: «Взамін видано дублікат», а книжка повертається її власнику. При оформленні на нове місце роботи працівник зобов`язаний надати дублікат трудової книжки.

Також відповідно до практики Верховного Суду чітко передбачено порядок заповнення трудової книжки, внесення до неї відповідних записів та змін, а саме всі необхідні дії щодо трудової книжки вчиняє роботодавець, тому лише у тому разі, коли роботодавець не виконав свого обов`язку щодо ведення трудової книжки працівника належним чином, або відмовив у зміні записів у трудових книжках про прізвище, ім`я та по батькові і дату народження, то у такому випадку у суду виникнуть підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення заявника, розглянувши справу в порядку окремого провадження, вважає, що заява підлягає залишенню без розгляду.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лоєва Надвірнянського району Івано-Франківської області, що стверджується копією його паспорта громадянина України №НОМЕР_2 вид. 2621 12.12.2019 та свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 28 вересня 1983 року відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Надвірнянської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області, в якому прізвище заявника вказане « ОСОБА_2 ».

Заявник ОСОБА_1 18.06.2001 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 у Лоївській сільській раді Надвірнянського району, про що цього ж дня було складено відповідний запис за № 10, що про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 18.06.2001. Прізвище заявника до одруження вказано « ОСОБА_2 », після одруження у свідоцтві вказано « ОСОБА_3 ».

У копії трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 18.07.1992, на ім`я ОСОБА_6 , дата народження 1974 рік, містяться записи про трудову діяльність, починаючи із запису від 15 липня 1992 року щодо прийняття на роботу помічником комбайнера в радгосп «Делятинський» підставі наказу № 65/к від 15.07.1992.

Відповідно до записів у трудовій книжці останнє місце роботи зазначено ТзОВ «Охоронна компанія «Альфа Центр», запис № 8 від 09.08.2021 про прийняття на роботу на посаду охоронця та заступника директора, фахівця з охорони ТзОВ «Охоронна компанія «Альфа Центр» відповідно до наказу №3-к від 09.08.2021.

Також встановлено виправлення прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » в зв`язку з одруженням згідно свідоцтва про одруження, яке засвідчено підписом та печаткою Колективним сільськогосподарським підприємством «Міжгір`я».

Також на цій сторінці директором за останнім місцем роботи ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірити згідно паспортаНОМЕР_2 вид. 2621 12.12.2019, що засвідчено її підписом та печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Альфа Центр».

Бланк трудової книжки НОМЕР_1 виготовлений в 1999 році.

Згідно архівної довідки №Ш-389/01-15 від 01.10.2025 ОСОБА_6 прийнятий на роботу помічником комбайнера радгоспу «Ділятинського» з 15 липня 1992 року. (Наказ від 15.07.1992р. № 65/к); Підстава: Ф-171, спр. 108, арк. 41.

Також відповідно до архівної довідки №Ш-390/01-15 від 01.10.2025 ОСОБА_6 працював помічником комбайнера в радгоспі «Делятинський». Згідно відомостей нарахування заробітної плати щомісячна зарплата ОСОБА_6 становила за липень 401,62, за серпень 1905,56, за вересень 1700,68.

На запит адвоката Остапова Максима Олексійовича, який надійшов 29.12.2025, Державний архів Івано-Франківської області повідомив, що надати архівну довідку про стаж роботи гр. ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) який працював в радгоспі «Делятинський» (КСП «Міжгір`я») немає можливості, оскільки документи з особового складу радгоспу «Делятинський» та КСП «Міжгір`я» на зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області не надходили. До функціональних повноважень Державного архіву Івано-Франківської області не входять питання щодо внесення змін/виправлень та будь-яких інших записів в трудових книжках фізичних осіб.

На заяву ОСОБА_1 від 02.10.2025, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило, що в результаті розгляду його заяви від 02.10.2025 винесено рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю - необхідного страхового стажу.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №14 від 10.10.2025 відмовлено про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 , дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 02.10.2025, вік заявника 50 років 11 місяців. Зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 12 років. Страховий стаж особи становить 7 років 02 місяці 05 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за наданими документами до стажу роботи не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.07.1992, оскільки на титульній сторінці трудової не зазначено число та місяць народження власника трудової книжки. Не працює. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення №14 від 10.10.2025 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону, за відсутності необхідного страхового стажу - 12 років. Також вказано, що на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України заявник не перебуває та пенсію не отримує.

Окрім того, заявник 04.11.2025 звернувся до Пенсійного Фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Проте йому було відмовлено у призначенні пенсії, про що видано рішення № 14 від 12.11.2025, відповідно до якого в призначенні пенсії по інвалідності відмовлено оскільки дата заповнення трудової книжки НОМЕР_1 «18 липня 1992 року» не відповідає даті виготовлення її бланку «1999», а також період роботи згідно архівної довідки можливо зарахувати до страхового стажу після надходження результатів зустрічної перевірки та питання призначення пенсії буде розглянуто за умови подання відповідної заяви.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство сільськогосподарське колективне підприємство «Міжгір`я».

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявниками своїх суб`єктивних прав.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 1, 3, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У тому разі, коли буде виявлено, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2022 у справі № 490/6057/19-ц дійшла висновку, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника. Встановлення вказаних фактів у судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Причому при зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Тобто суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 викладений наступний правовий висновок: чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закону певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Також у цій постанові зазначено про те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку №637).

У судовому порядку відповідно до п. 26 Порядку №637 встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №198/623/18(провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18) та від 10 червня 2020 року у справі № 347/576/18 (провадження № 61-45995св18).

Чинне законодавство не містить такого визначення як «трудовий стаж», з введенням в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), поняття «трудовий стаж» замінено на термін «страховий стаж» - період (строк) протягом особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, за який щомісяця сплачуються страхові внески. Трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального державного страхування.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України як при прийнятті рішення про призначення пенсії, так і при вирішенні питання про встановлення трудового стажу роботи у певний період трудової діяльності.

Згідно пункту 2.2. глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.07.1974 року № 162 (далі Інструкція №162) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.10 - 2.11 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Згідно п. 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній сторінці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції № 162 особа, що загубила трудову книжку (вкладення до неї), зобов`язана негайно заявити про це адміністрації за місцем роботи. Не пізніше 15 днів після заяви адміністрація видає працівнику другу, трудову книжку або вкладення до неї (нових зразків) з надписом «Дублікат» в правому верхньому куті першої сторінки.

Дублікат трудової книжки чи вкладення до неї заповнюється за загальними правилами (п. 5.2 Інструкції № 162).

Згідно п. 5.5 Інструкції № 162 якщо трудова книжка (вкладення до неї) стала непридатною (обгоріла, порвана, замазана тощо), то адміністрація за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладення до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, яка стала непридатною, робиться напис: «Взамін видано дублікат», а книжка повертається її власнику. При оформленні на нове місце роботи працівник зобов`язаний надати дублікат трудової книжки.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

З огляду на приписи п. 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до п. 5.1., 5.2., 5.3. Інструкції особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування,дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Відповідно до п. 5.5., 5.6. Інструкції якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис «Замість видано дублікат», а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що при заповненні як трудової книжки, так і дублікату трудової книжки, на першій сторінці в графі «дата заповнення» проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідно трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалась трудова книжка.

Нормами чинного законодавства України не встановлено обов`язку підприємства-роботодавця зазначати в дублікаті трудової книжки в графі «Дата заповнення» дату заповнення первинної трудової книжки, яку було втрачено працівником. Крім того, графа «дата заповнення» в сукупності з даними про підприємство та його відповідальну особу, яка підписує трудову книжку, має на меті зазначення даних щодо осіб, які вносили відповідні записи саме у дублікат трудової книжки на момент його видачі.

Згідно 2.13. Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п. 2.8. Інструкції якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відтак законодавством передбачено встановлення факту належності особі трудової книжки, як основного документа, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку, а не інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 290/412/17.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, законодавством чітко передбачено порядок заповнення трудової книжки, внесення до неї відповідних записів та змін, а саме всі необхідні дії щодо трудової книжки вчиняє роботодавець, тому лише у тому разі, коли роботодавець не виконав свого обов`язку щодо ведення трудової книжки працівника належним чином, або відмовив у зміні записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, то у такому випадку у суду виникнуть підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.

Такий висновок ґрунтується на тому принципі урядування, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов роботодавець зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє (або вчиняє їх неправомірно), це може стати предметом судової перевірки.

Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

У наданій трудовій книжці НОМЕР_1 міститься дані щодо зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » в зв`язку з одруженням згідно свідоцтва про одруження, яке засвідчено підписом та печаткою КСП «Міжгір`я».

Також у такій директором за останнім місцем роботи ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірити згідно паспортаНОМЕР_2 вид. 2621 12.12.2019, що засвідчено її підписом та печаткою ТОВ «Охоронна компанія «Альфа Центр».

При цьому, рішенням органу Пенсійного фонду України перший раз було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки на титульній сторінці трудової не зазначено число та місяць народження власника трудової книжки.

В подальшому, при повторному зверненні до органу Пенсійного фонду України та наданні тієї ж трудової книжки, заявнику було відмовлено у призначенні пенсії вже з інших підстав. Тобто не з підстав невідповідності імені, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, імені, по батькові або прізвищу особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Крім того, відповідно до п. 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок) у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Цим Порядком також визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з п. 2.28. розділу ІІ цього Порядку (п. 4.2. розділу ІV Порядку).

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п. 4.7. розділу ІV Порядку).

З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року (справа N 522/11740/14-ц, провадження N 61-19160св18), від 27 червня 2018 року (справа N 522/10696/17, провадження N 61-12109св18), від 31 жовтня 2018 року (справа N 477/284/16-ц, провадження N 61-24391св18), у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2021 року (справа N 643/14985/18-ц).

Також, згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі 205/6338/21 під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській областіу відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, здійснює владні управлінські функції та наділене повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації особами права на призначення пенсії і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20).

Спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Пенсійного фонду України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підставою звернення позивача до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є призначення Пенсійним фондом України пенсії за інвалідністю, тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20), заявник має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у нього підстав для призначення пенсії і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії.

Згідно з висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. За таких обставин спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

При цьому, фактом є дія (зроблене, подія, вчинок), що вже мала місце на момент розгляду судом відповідної заяви. Завданням суду у непозовному провадженні є засвідчення факту, як такого, що відбувся (існує). Суд не може у порядку непозовного провадження підмінити встановлення юридичного факту, що вже існує, самостійним створенням явища правової дійсності в момент ухвалення відповідного рішення судом.

Заявником двічі отримано відмову у призначенні пенсії з різних підстав та роз`яснено право оскаржити рішення до Пенсійного фонду України або у судовому порядку.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Заінтересованою особою у цій справі заявник визначив Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки, зумовлено наміром заявника реалізувати право на призначення пенсії по інвалідності.

Таким чином, із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, та за встановлених обставин вбачається спір, що виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень в процесі реалізації заявником права на отримання пенсії по інвалідності, а тому вказана заява не може бути розглянута в порядку окремого провадження та вирішення заявлених вимог не належать до цивільної юрисдикції, тому заяву слід залишити без розгляду та роз`яснити заявникові, що він має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 4, 19, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, а якщо проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гундяк Т.Д.

Повний текст ухвали складено 23.02.2026.