Провадження № 2/643/2632/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участі секретаря судового засідання Двірник О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року позивач АТ «СЕНС БАНК» в особі свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 172 896,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.07.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631727504.

Угодою встановлено наступні умови: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED», мета кредиту споживчі цілі (для особистих потреб); опис послуги надання банком послуг з обслуговування кредитної картки, а також надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200 000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії 134 800,00 грн; процентна ставка 35,99 % річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50,00 грн.

Сторони також узгодили, що всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані угодою, регулюються договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною).

Банк взяті відповідно до угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 172 896,54 грн, з яких: 103 801,35 грн прострочене тіло кредиту, 69 095,19 грн відсотки за користування кредитом.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

23.12.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав частково, просив зменшити штрафні санкції відповідно до ст. 551 ЦК України, врахувати його тяжке матеріальне становище, стан здоров`я, наявність на утриманні малолітньої дитини, відмовити у стягненні пені та штрафів як таких, що є надмірними та несправедливими. Відповідач зазначив, що не заперечує факт отримання кредитних коштів, але не визнає суму основного боргу (тіло кредиту) та заперечує проти заявленої до стягнення суми пені, штрафів та інших додаткових нарахувань, які є непропорційно завищеними. Надані банком роздруківки про отримання ним кредитних коштів та нарахування пені та штрафів неякісні та нечитабельні. З лютого 2022 року відповідач не мав можливості виконувати кредитні зобов`язання у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф. Підприємство, на якому він працював, припинило діяльність, він втратив роботу, а разом з тим будь-яке джерело існування. З 2024 року відповідач захворів та лікувався на стаціонарі з гіпертонічною хворобою, у 2025 році йому було встановлено діагноз онкологічного захворювання. На даний час триває процедура присвоєння йому групи інвалідності. Крім того, у серпні 2025 року загинула його донька, у зв`язку з чим дружина відповідача оформила опіку над їх малолітнім онуком, який зареєстрований та проживає з відповідачем. Усі витрати на утримання дитини лягли на сім`ю відповідача.

Ухвалою судді від 10.12.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем заявлено клопотання про перехід до загального позовного провадження, у задоволенні якого суд відмовляє, оскільки ця справа є малозначною на підставі положень п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України. В свою чергу, відповідачем не обгрунтована необхідність переходу у цій справі до розгляду у загальному позовному провадженні та проведення підготовчого провадження по справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справ не подавав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив таке.

19.07.2021 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб одноразовим ідентифікатором «1796» (а.с.28-29, а.с.27).

19.07.2021 АТ «Альфа-Банк» підписаний акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, якою банк прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.29-30).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 ініціював процес активації картки із використанням Системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» та отримав від банку ОТП-пароль аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду). Підписання угоди №631727504 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії позичальником здійснено ОТП-паролем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду) (а.с.31).

Відповідно до п. 3 акцепту сума встановленої кредитної лінії складає 134 800,00 грн. Максимальний ліміт кредиту складає 200 000 грн. Процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки встановлена у розмірі 35,99%. Тип процентної ставки фіксована. Зміна процентної ставки за користування кредитної лінії можлива за умови укладення між сторонами відповідної угоди.

Згідно з п. 5.5 акцепту придбання клієнтом супровідних послуг банку та третіх осіб в межах угоди не передбачено.

23.07.2025 позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору №631727504 від 19.07.2021 та вимагав погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 174 245,55 грн (а.с.39). Вимога була направлена відповідачу, що підтверджується описом поштового вкладення, списком №1 згрупованих поштових відправлень (п.336) та чеком (а.с.40, а.с.41-43, а.с.44).

Відповідно до виписки з рахунка ОСОБА_1 за період з 19.07.2021 по 02.07.2025 вбачається, що останній користувався наданими банком коштами. З виписки вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 19.07.2021 було встановлено кредитний ліміт 134 800, 00 грн (а.с.32-38).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, доданого до позовної заяви, станом на 02.07.2025 загальна заборгованість відповідача складає 172 896,54 грн (а.с.45). З наданого розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 було знято 111 696,77 грн, внесено на рахунок 60 813,12 грн, тобто станом на 02.07.2025 заборгованість за основним зобов`язанням відповідача складає 50 883,85 грн. Крім того, відповідачу було нараховано та ним сплачено комісію у сумі 3382,66 грн, нарахування якої укладеним між сторонами договором не передбачена.

Позивачем надано статут АТ «СЕНС БАНК», з якого встановлено, що АТ «СЕНС БАНК» є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк» (а.с.20-25).

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено медичну документацію про стан здоров`я відповідача, а саме: виписку з медичної карти стаціонарного хворого №42722 від 28.03.2025, висновок мультидисциплінарної комісії онкоурологічного відділення КНП «ОЦО» від 24.03.2025, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №45337 від 23.04.2025, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №912 від 07.02.2025, виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3643 від 01.06.2024, довідку КНП «Міська поліклініка №6» ХМР від 08.07.2025, висновок КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ХМР від 29.11.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №16927 (а.с.61, зворот а.с.62, а.с.66, зворот а.с.67, а.с.68, зворот а.с.69, зворот а.с.75, зворот а.с.76-а.с.77). Також відповідачем надано копію рішення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.09.2025 №260 про надання статусу дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зворот а.с.64), та копію рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.11.2025 №569 про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення йому опікуна ОСОБА_3 (зворот а.с.63).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем надано суду письмову форму укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» договору №631727504 від 19.07.2021, який згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «СЕНС БАНК» підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «1796». Укладений договір містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом.

Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 банком нарахована комісія РКО за період з 19.07.2021 по 18.10.2024 у розмірі 3382,66 грн, яка була сплачена відповідачем.

Однак п. 5.5. Акцепту придбання клієнтом супровідних послуг банку та третіх осіб в межах угоди не передбачено.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Нормами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена заборона вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи.

Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду та норми діючого законодавства суд вважає, що нарахування комісії РКО у загальній сумі 3382,66 грн суперечить положенням ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України, оскільки не є платою за послуги, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику, а тому нарахування та сплата позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредитної заборгованості є незаконною.

Оскільки банк неправомірно та безпідставно списав внесені на погашення боржником кошти в рахунок погашення комісії РКО (3382,66 грн), суд вважає за потрібне зарахувати ці кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зменшивши суму заборгованості за кредитом (тіло кредиту) за рахунок протиправно списаної банком комісії РКО (3382,66 грн).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стан здоров`я відповідача та інші обставини, на які він посилається у своєму відзиві на позов, не можуть вплинути на розгляд справи та судом до уваги не беруться.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягує з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №631727504 від 19.07.2021 у загальному розмірі 116 596,38 грн, з яких: 47 501,19 грн тіло кредиту; 69 095,19 грн відсотки за користування кредитом, іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача частково у сумі 1633,60 грн.

Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 172,38 грн, стосовно чого суд зазначає таке.

28.01.2025 між АТ «СЕНС БАНК» («Замовник») та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» («Виконавець») укладено договір про надання послуг №1006. Згідно з п. 1.1. договору, Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах Замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників Замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (а.с.16-19).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Така заява була зроблена представником позивача зокрема у позовній заяві.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем не надано суду жодного доказу, що підтверджують надання та оплату послуг з надання професійної правничої допомоги за договором №1006 від 28.01.2025 при підготовці та подачі даного позову до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з відповідача.

Керуючись ст.2,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631727504 від 19.07.2021 у сумі 116 596,38 грн, з яких: 47 501,19 грн тіло кредиту; 69 095,19 грн відсотки за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір, сплачений при зверненні до суду, у сумі 1633,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», місцезнаходження: м. Київ, Велика Васильківська, 100, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя О. М. Тимош