УХВАЛА

про вирішення клопотань сторони у справі з процесуальних питань

26 січня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича,

сторони у справі:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»;

відповідач ОСОБА_1 ;

зміст позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором;

вирішуючи у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хабло Олександра Григоровича: 1) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; 2) про витребування доказів; 3) про визнання доказів недопустимими; 4) про письмове опитування учасників справи як свідків; 5) про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, -

в с т а н о в и в:

Описова частина із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою.

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», у порядку представництва, котре здійснює ОСОБА_2 , 31.10.2025 року засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 18.11.2025 року за вх. № 7985, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 400457175, укладеним ним з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 26.10.2020 року, у загальному розмірі 77 880 грн. 00 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду вищевказаної позовної заяви із однією вимогою майнового характеру, у розмірі 3 028 грн. 00 коп., позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 ..

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 24.11.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідача ОСОБА_1 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Задоволено клопотання позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд цієї справи ухвалено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання, протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження.

Поза тим, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Хабло О.Г. подано ряд клопотань з процесуальних питань:

1)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, за змістом якого ставиться питання про перехід від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та про призначення підготовчого судового засідання з викликом сторін. В обґрунтування такого клопотання адвокат Хабло О.Г. зазначає, що на підставі ст. 19, ст. 187 та ч. 5 ст. 274 ЦПК України дана справа не може бути розглянута у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки справа є складною та потребує повного судового процесу із дослідженням доказів, є спірні фактичні обставини, які не можуть бути встановлені письмово, практика Європейського Суду з прав людини вимагає усного розгляду у справах із фактичними спорами;

2)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, за змістом якого ставиться питання про витребування: - у ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісного кредитора: 1.1. Оригінал (повний текст) договору факторингу від 28.11.2018 року з усіма додатками та змінами; 1.2. Оригінал або належним чином засвідчену копію Реєстру боржників, на підставі якого ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало права вимоги ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», з підписами відповідальних осіб обох сторін; 1.3. Документи бухгалтерського обліку, що підтверджують списання вимоги зі складу активів ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»; 1.4. Документальне підтвердження дати, коли ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало інформацію/документи щодо кредиту відповідача ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»; - у ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», як компанії, яка нібито придбала права у ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та передавала позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»: 2.1. Договір факторингу між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», з усіма додатками та підписаними реєстрами; 2.2. Підписаний обома сторонами Реєстр прав вимоги, у якому зазначено кредитний договір № 400457175, дата та підстави передачі; 2.3. Документи, що підтверджують отримання ними пакета документів від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (акти приймання-передачі); 2.4. Бухгалтерські документи, що підтверджують продаж права вимоги позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (акти, первинні документи, платежі); - у позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»: 3.1. Платіжні документи, що підтверджують оплату за договором факторингу між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»: - платіжні доручення з відміткою банку; - банківські виписки; - акти звірки; - первинні бухгалтерські документи; 3.2. Підписані обома сторонами реєстри прав вимоги, на які посилається позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у позовній заяві; 3.3. Оригінал або належним чином завірену копію розрахунку заборгованості, складеного відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з підписом відповідальної посадової особи; 3.4. Документи, що підтверджують отримання позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» кредитної справи (паспорт споживача, договір, графік платежів, тарифи, акти передачі); 3.5. Докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про зміну кредитора (лист, SMS, повідомлення через email або інший канал зв`язку); - усієї кредитної документації у ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», а саме: паспорт споживчого кредиту на дату укладення договору; Умови та Правила кредитування, що діяли саме на 26.10.2020 року; логини електронної ідентифікації та підтвердження укладення договору (SMS-код, IP-адреси, час); інформацію про всі пролонгації та зміни ставки. Вмотивовує своє клопотання тим, що витребування цих доказів є необхідним для забезпечення змагальності, повного та всебічного розгляду спору, а також для встановлення реальності переходу права вимоги від первісного кредитора, оскільки надані позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» документи не підтверджують оплату за договорами факторингу, не містять підписів обох сторін на витягах реєстрів прав вимоги, не містять належного розрахунку, підписаного відповідальною особою, суперечать ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не дають суду можливості встановити існування права вимоги на дату факторингу;

3)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, за змістом якого ставиться, на підставі статетй 7680, 89 та ст. 95 (ч. 3, ч. 4, пункту 6) ЦПК України, питання про визнання недопустимими доказами у справі: копії договорів факторингу; копії витягів з реєстрів прав вимоги; розрахунок заборгованості; інші копії документів без підтвердження оригіналів. В обґрунтування зазначає, що за статтями 7678 ЦПК та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документ не є первинним, не відображає факт господарської операції і не може бути доказом. Подані позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» витяги не містять підписів обох сторін факторингових договорів, складені односторонньо, не містять інформації про первісну передачу права вимоги від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», не містять актів приймання-передачі кредитної справи, не містять ознак первинного бухгалтерського документу. Другий договір факторингу не підтверджує реальність переходу первісного права вимоги. Документи подані у формі копій, відтак до них вимагається застосування ч. 3, ч. 4 та пункту 6 ст. 95 ЦПК України;

4)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, у якому на підставі ст. 93 ЦПК України, з метою з`ясування фактичних обставин переходу прав вимоги та встановлення достовірності документів, поданих позивачемТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ставиться питання про направлення ряду запитань керівнику ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та/або керівнику ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»;

5)09.12.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» подано клопотання, в якому на підставі статей 53, 54 ЦПК України, ставиться питання про залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». В обґрунтування посилається на те, що позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» обґрунтовує позов тим, що право вимоги за кредитним договором № 400457175 від 26.10.2020 року нібито було передано за ланцюгом: ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» ? ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» ? ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», проте майбутня вимога може бути відступлена лише за умови її визначеності, а також що суди повинні досліджувати кожен етап передачі, тому новий кредитор повинен довести реальність переходу права вимоги на кожному етапі передачі.

Суд розглядаючи за правилами письмового провадження кожне заявлене клопотання сторони у справі, наводить релевантні джерела права та норми, якими керувався суд при його розгляді, й підсумок суду за результатами вирішення кожного клопотання.

Щодо клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Європейський Суд із прав людини наголосив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду, що «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення особи «правом на суд» з огляду на принцип правовладдя в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було дієвим, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити чин (акт), що становить втручання в її права» (рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року (заява № 23805/94), § 36).

Європейський Парламент і Рада Європейського Союзу постановою від 11 липня 2007 року № 861/2007 затвердили Європейську процедуру розв`язання дрібних позовів у країнах ЄС (The European Small Claims Procedure) зі змінами, що є альтернативою звичайному судовому процесові розгляду справ та застосовною з 01 січня 2009 року.

Із Правил ESCP вбачається, що метою запровадження процедури розв`язання дрібних позовів є покращення доступу до правосуддя, спрощення та скорочення строків розв`язання дрібних позовів за допомогою зниження судових витрат, забезпечення швидкості та спрощення процедури визнання та виконання судових рішень, ухвалених за Правилами ESCP.

У Рішенні від 21.07.2021 року № 5-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України наголосив: «Сутнісний зміст права на судовий захист, що його встановлено ч. 1 ст. 55 Конституції України, слід визначати як у зв`язку з основними засадами судочинства, визначеними приписами ч. 2 ст. 129 Конституції України, так і з урахуванням змісту права на справедливий суд, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та витлумаченого Європейським Судом із прав людини» (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини цього рішення).

Європейський Суд із прав людини послідовно зазначає, що право на суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним, обмеження права, гарантованого цією статтею, не буде сумісним із пунктом 1 цієї статті, якщо воно не має правомірної мети та якщо немає розумної домірності між застосовними засобами та метою, що її прагнуть досягти (рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року (заява № 8225/78), § 5, 7); домірність полягає в дотриманні справедливого балансу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини (рішення у справі «Scordino v. Italy (№ 1)» від 29 березня 2006 року (заява № 36813/97), § 93).

У рішенні у справі «Ponka v. Estonia» від 08 листопада 2016 року (заява № 64160/11) Європейський Суд із прав людини визнав, що держави-члени можуть вважати за доцільне запровадити спрощену процедуру розв`язання дрібних позовів порядком цивільного судочинства; така спрощена процедура, може відповідати інтересам сторін, оскільки вона полегшує доступ до правосуддя, зменшує витрати, пов`язані з розглядом справи, та прискорює врегулювання спорів; суд також зауважив, що держави-члени можуть ухвалити рішення про те, що таку спрощену цивільну процедуру, як правило, мають проводити в рамках письмового провадження, якщо тільки суд не визнає за потрібне провести усне слухання або якщо одна зі сторін не звернеться з таким клопотанням; така спрощена процедура розв`язання дрібних позовів порядком цивільного судочинства безперечно має відповідати принципам справедливого судового розгляду, що їх гарантовано пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (§ 30).

Відповідно до частин 4, 6 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частини 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України встановлюють, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно положень ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справив порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7)чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 277 ЦПК України врегульовано можливість вирішення питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, таке питання суддя, зокрема, вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Проте, відповідач в установлений судом строк вправі подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а суд, залежно від обґрунтованості відповідних заперечень відповідача, постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (ч. 4 ст. 277 ЦПК України).

У той же час, за змістом частин 5-7 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Поряд з цим, приписами ч. 3 ст. 279 ЦПК України визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отож, з додержанням вимог Конституції України, приписи цивільного процесуального закону мають забезпечити рівні юридичні можливості процесуального характеру для всіх учасників судового процесу, а у разі встановлення окремими нормами права процесуальних відмінностей, застосовані в процесуальному закону юридичні засоби мають бути спрямованими на досягнення правомірної мети, ґрунтуватись на конституційних принципах правовладдя (верховенства права), юридичної рівності та домірності.

Надаючи відповідь на твердження адвоката Хабло О.Г. про додержання доступу до правосуддя у порядку ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, належить процитувати висновування Конституційного Суду України, котрий з-поміж іншого, у рішенні Другого сенату від 22.11.2023 року № 1 О-р(ІІ)/2023 вказав, що гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є допоміжними юридичними явищами, що стосуються будь-якої особи, та підсумував, що, додержання такої основної засади судочинства, як гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, має бути узгоджене з іншими основними засадами судочинства, визначеними Конституцією України, зокрема розумними строками розгляду справи судом.

Виходячи з того, що підстав для переходу до розгляду цієї цивільної справи за правилами загального позовного провадження не вбачається, враховуючи посутній зв`язок необґрунтованості клопотання адвоката Хабло О.Г. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, ціну позову, складність цієї справи, в якій ціна не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а ця справа являється не складною, вона за колом учасників і підставами є типовою, а також із тим, що розгляд цієї справи по суті на момент вирішення такого клопотання вже розпочався (ч. 2 ст. 279 ЦПК України), відтак належить постановити ухвалу, передбачену пунктом 1 ч. 4 ст. 277 ЦПК України, про залишення клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без задоволення.

Щодо клопотання про витребування доказів.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок доказування не може бути перекладений на суд або іншу сторону шляхом заявлення клопотань, спрямованих на фактичне збирання доказів замість сторони.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 83 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи разом із поданням відповідних заяв по суті справи, а у разі неможливості самостійного подання доказів учасник справи має право звернутися до суду з клопотанням про їх витребування за умови належного обґрунтування такої неможливості.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що суд витребує докази лише у разі, якщо учасник справи обґрунтує, що: відповідний доказ має істотне значення для справи; він не може бути отриманий заявником самостійно; вжито всіх залежних від нього заходів для одержання такого доказу.

Таким чином, витребування доказів судом є винятковим процесуальним механізмом, а не способом усунення недоліків у доказовій позиції сторони у справі

Як вбачається з поданого клопотання, адвокат Хабло О.Г. просить суд витребувати у позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та юридичних осіб значний обсяг документів, що стосуються укладення, виконання та бухгалтерського оформлення договорів факторингу, переходу права вимоги, а також первинної кредитної документації.

Водночас, суд звертає увагу, що предметом доказування у цій справі є обставини, на які посилається позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» як на підставу своїх вимог, а також заперечення відповідача ОСОБА_1 , які останній має доводити належними та допустимими доказами у межах наданих йому процесуальних прав.

Фактично, заявлене клопотання спрямоване не на витребування конкретного, чітко визначеного доказу, який об`єктивно не може бути поданий стороною, а на загальне витребування всієї сукупності документів, які потенційно можуть стосуватися правовідносин між іншими суб`єктами господарювання.

Такий підхід адвоката Хабло О.Г. не відповідає завданням цивільного судочинства та суперечить принципу змагальності, оскільки передбачає перекладення на суд функції зі збирання доказів та формування доказової бази замість сторони.

Крім того, адвокатом Хабло О.Г. не наведено належних і переконливих доводів на підтвердження того, що він вживав заходів для самостійного отримання відповідних доказів, зокрема шляхом звернення із адвокатськими запитами, вимогами або іншими передбаченими законом способами.

Посилання у клопотанні на пізнє отримання інформації про необхідність подання відзиву та завантаженість підготовкою інших процесуальних документів не можуть вважатися поважною причиною, яка унеможливлює самостійне отримання професійним правником адвокатом доказів у розумінні ст. 84 ЦПК України.

Суд також враховує, що значна частина документів, витребування яких ініціюється, стосується внутрішньої господарської та бухгалтерської діяльності юридичних осіб, які не є учасниками цієї справи, і сама по собі відсутність таких документів у матеріалах справи не є безумовною підставою для витребування їх судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У свою чергу, ст. 44 ЦПК України прямо забороняє зловживання процесуальними правами, зокрема вчинення дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Як вбачається зі змісту клопотання, адвокат Хабло О.Г., як представник відповідача ОСОБА_1 , просить суд витребувати надзвичайно широкий та фактично необмежений за обсягом перелік документів, що охоплює: повну договірну, бухгалтерську та облікову документацію кількох юридичних осіб; документи, що стосуються внутрішньої господарської діяльності третіх осіб; інформацію, яка виходить за межі конкретних юридично значущих обставин, що підлягають доказуванню у цій справі.

При цьому, клопотання сформульоване таким чином, що його задоволення неминуче призвело б до необґрунтованого нагромадження томів матеріалів справи, обсяг яких заздалегідь неможливо визначити, а також до істотного ускладнення та затягування судового розгляду без об`єктивної процесуальної необхідності, оскільки заявлене клопотання не містить чіткого розмежування між доказами, які є дійсно необхідними для вирішення спору, та документами, витребування яких має очевидно допоміжний або факультативний характер, що свідчить не про прагнення встановити конкретні фактичні обставини, а про спробу розширити предмет судового розгляду поза межі заявлених вимог.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що заявлене клопотання про витребування доказів не містить належного обґрунтування неможливості самостійного отримання доказів, спрямоване на збирання доказів замість сторони, виходить за межі повноважень суду у змагальному цивільному процесі, призначене для ускладнення та затягування судового розгляду.

За таких обставин, підстави для витребування доказів відповідно до статей 83, 84 ЦПК України відсутні, відтак у задоволені цього клопотання належить відмовити.

Щодо клопотання про визнання доказів недопустимими.

Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності сторін, диспозитивності та рівності учасників процесу, при цьому суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Статтями 77-79 ЦПК України визначено критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, які підлягають оцінці судом у сукупності.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

З наведених норм можна встановити, що питання належності, допустимості та доказової сили доказів є елементом оцінки доказів по суті спору, яка здійснюється судом під час ухвалення судового рішення, а не на стадії попереднього розгляду шляхом їх формального виключення з матеріалів справи.

Як вбачається зі змісту поданого клопотання, адвокат Хабло О.Г. фактично просить суд завчасно надати правову оцінку доказам позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», визнати їх недопустимими та виключити з процесу доказування до дослідження їх та без оцінки в сукупності з іншими матеріалами справи.

Разом із тим, такий підхід не узгоджується з процесуальною природою цивільного судочинства, оскільки оцінка допустимості, належності та достовірності доказів не здійснюється ізольовано або фрагментарно, а є результатом комплексного аналізу всіх доказів у справі, відтак в задоволенні цього клопотання належить відмовити.

Щодо клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У ч. 1 ст. 53 ЦПК України вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Аналогічні положення містяться у ст. 54 ЦПК України, якою передбачено, що залучення третіх осіб має на меті забезпечення захисту їхніх прав у випадку, якщо такі права можуть бути прямо або опосередковано порушені судовим рішенням у конкретній справі.

Отже, процесуальною передумовою залучення третьої особи є наявність безпосереднього та реального зв`язку між предметом спору і можливими правами чи обов`язками такої особи, на які може вплинути судове рішення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.08.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 572/3632/15-ц, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. При цьому суду належить врахувати, що третіми особами є такі учасники правовідносин, які за правилами ЦК України є особами фізичними, юридичними, або державою.

В постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 201/2760/20 зазначено про те, що при незалученні до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, скасування рішення суду можливе лише у виняткових випадках, оскільки такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема в разі пред`явлення до них регресного позову. Однак пункт 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України вказує на випадок, коли своїм рішенням суд вирішив питання про їх права та обов`язки, а не вирішить у майбутньому. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб.

Із змісту поданого клопотання вбачається, що адвокат Хабло О.Г. обґрунтовує необхідність залучення ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» тим, що позовні вимоги ґрунтуються на твердженні про перехід права вимоги за кредитним договором за ланцюгом факторингових правочинів, а без участі зазначених юридичних осіб, на думку вказаного заявника, неможливо встановити відповідні обставини.

Таким чином, звертаючись до суду із клопотанням про залучення третіх осіб, адвокат Хабло О.Г. належним чином не обґрунтував підстав для залучення ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» в якості третіх осіб, а також не обґрунтував те, яким чином ухвалене в майбутньому рішення у справі впливатиме на права та обов`язки цих осіб щодо однієї із сторін.

Окрім того, адвокатом Хабло О.Г. не наведено жодних обставин, які б свідчили про можливість виникнення у ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права регресної вимоги щодо одного з учасників справи.

Відтак, резюмуючи, в задоволенні цього клопотання належить відмовити.

Щодо клопотання про письмове опитування учасників справи як свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Виходячи з того, що відповідачеві ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні клопотання його представника адвоката Хабло О.Г. про залучення ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, відтак з дотриманням приписів ч. 1 ст. 93 ЦПК України, оскільки ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не являються учасниками справи, належить відмовити у задоволені клопотання про письмове опитування учасників справи як свідків ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

Керуючись статтями 2, 12-13, 19, 42-44, 53, 76-79, 83-84, 93, 258, 260-261, 274-275, 277, 279, 353 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хабло Олександра Григоровича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, - залишити без задоволення.

У задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хабло Олександра Григоровича про витребування доказів, - відмовити.

У задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хабло Олександра Григоровича про визнання доказів недопустимими, - відмовити.

У задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хабло Олександра Григоровича про письмове опитування учасників справи як свідків, - відмовити.

У задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хабло Олександра Григоровича про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, - відмовити.

Строк і порядок набрання ухвалою суду законної сили та її оскарження.

Ухвала суду про вирішення клопотань з процесуальних питань, в силу положень ч. 2 ст. 261 та ч. 1 ст. 353 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її складення та підписання суддею, оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду цієї справи.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Дата складення ухвали та її підписання суддею: 26 січня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН