Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бессарабової Т.П.

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - адвоката Земцової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Перша запорізька державна нотаріальна контора, Запорізька міська територіальна громада в особі виконавчого комітету Запорізької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2026 заявник звернувся до суду із вказаною заявою, яку мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 є матір`ю заявника, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті вони з батьком звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але не отримали свідоцтва про право на спадщину. Таким чином його батьку належить 1/2 частка в зазначеній квартирі. Він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька. На момент смерті його батько був зареєстрований та постійно проживав в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності заявнику. Після того як батько захворів і потребував сторонньої допомоги, він переїхав до вказаної квартири і постійно проживав в ній до дня смерті батька, здійснював догляд за ним, хоча був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . Оскільки вони з батьком до дня смерті останнього мешкали разом за однією адресою, то він вважав, що прийняв спадщину після смерті батька відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Однак при зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини йому було роз`яснено, що фактичне проживання спадкоємця без реєстрації за місцем проживання спадкодавця не може бути документально підтверджено та не враховується нотаріусом. У зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з батьком на час його смерті за однією адресою. В позасудовому порядку підтвердити цей факт неможливо.

Просить встановити факт постійного його проживання разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його смерті за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Земцова В.О. заявлені вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в заяві, просять заяву задовольнити повністю.

Заявник ОСОБА_1 додатково суду пояснив, що його батьки були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_3 . Вказану квартиру він купив саме для батьків, право власності на неї було зареєстровано за ним. Він зі своєю родиною залишився проживати і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Ця квартира належить на праві спільної сумісної власності йому та його батькам. Після смерті матері ОСОБА_3 вони з батьком звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, але не оформили спадщину до кінця - свідоцтва не отримали. Після смерті батька він в 6-місячний строк не звернувся до нотаріуса, оскільки вважав, що на момент смерті батька проживав з ним разом і відповідно на нього не розповсюджуються норми права щодо строку подання заяви про прийняття спадщини. Але за роз`ясненнями нотаріуса належним підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем є реєстрація спадкодавця та спадкоємця за однією адресою. Оскільки він проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації, наразі він не може оформити спадщину після його смерті в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України і вимушений звернутись до суду з цією заявою. Також пояснив, що він постійно проживав з батьком з лютого 2021 по день його смерті, оскільки батько тяжко захворів, не пересувався, був прикований до ліжка та потребував постійної сторонньої допомоги. За ним нікому було більше доглядати. З зазначеного часу саме він узяв на себе всі заходи щодо догляду за хворим батьком, здійснював відповідні витрати за власні кошти та пенсію батька, купував ліки, засоби гігієни, продукти, сплачував за житлово-комунальні послуги, готував їжу, прибирав тощо. В цей період у них був спільний бюджет та спільне господарство. Коли батько помер, він здійснив його поховання, оплатив необхідні послуги.

Представник заінтересованої особи - Запорізької міської територіальної громади в особі виконавчого комітету Запорізької міської радив судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Представник заінтересованої особи - Першої запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників заінтересованих осіб.

Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.293, ст.315 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд вправі встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Згідно з ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Крім того, відповідно до ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд встановив, що батьками заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_3 (мати).

Мати заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після її смерті за заявою заявника ОСОБА_1 державним нотаріусом Восьмої запорізької державної нотаріальної контори 11.05.2012 була заведена спадкова справа №168-2012, в Спадковому реєстрі №52783831, яка на цей час є чинною.

Батько заявника ОСОБА_2 11.05.2012 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 .

Батько заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 83946626 від 22.01.2026 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Батько заявника ОСОБА_2 з 31.10.2017 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначена квартира належить на праві приватної власності заявнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.10.2006 року приватним нотаріусом ЗМНО Буцикіною Л.О., реєстровий №2694.

Заявник ОСОБА_1 з 28.07.1992 по цей час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 1360 від 22.02.1995, зареєстрованого в ОП «Запорізьке міжміське БТІ» 19.02.1996.

Згідно з договорами на поховання №23313 від 03.12.2011 та №23321 від 04.12.2011, свідоцтвами про поховання № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , актом №259 від 15.01.2024 заявник ОСОБА_1 є власником місць поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оплатив вартість послуг з утримання місця поховання ОСОБА_2 . За вказаними документами місце проживання замовника ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він знає родину ОСОБА_5 та заявника особисто з того моменту, як заселились до будинку АДРЕСА_5 -1975 рік. Вони є сусідами, товаришували родинами з дитинства. З 2019 року він особисто є головою ОСББ, яке створено в зазначеному будинку. Після того, як ОСОБА_6 купив квартиру на 15-му м-ні в Хортицькому районі, його батьки переїхали туди, а він зі своєю родиною залишився жити в їх будинку. Мати ОСОБА_6 померла вже давно. Певний час він бачив його батька, який приходив до ОСОБА_6 в гості. Десь 4-5 років тому він якийсь період часу не зустрічав ОСОБА_6 , а коли побачив, то спитав як справи і ОСОБА_6 сказав, що батько зліг і він переїхав до нього, щоб доглядати, бо більше нема кому. На прохання ОСОБА_6 він допоміг йому перевезти до квартири батька ліжко та інші деякі особисті речі. ОСОБА_6 жив з батьком до його смерті, доглядав за ним, купував ліки та продукти, готував, прибирав. Коли батько помер, організував похорон.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_8 18 років, товаришують. Взимку 2021 року його батько зліг і не міг себе самостійно обслуговувати, потребував сторонньої допомоги. ОСОБА_6 вимушений був переїхати до нього, щоб доглядати. Після початку повномасштабного вторгнення родина ОСОБА_6 виїхала за кордон і один раз на тиждень ходила до ОСОБА_6 з батьком, щоб допомогти, прибрали, помити підлогу, щось приготувати, надати необхідну допомогу батькові. Продукти, ліки, засоби гігієни як правило купував ОСОБА_6 , іноді вона щось купляла. Знає, що з батькової пенсії вони оплачували житлово-комунальні послуги, а інші витрати ніс ОСОБА_6 . Він постійно проживав з батьком до його смерті в квартирі, яку ще давно купив для батьків. Вони там проживали ще коли його матір була жива. В квартирі були особисті речі ОСОБА_6 , ліжко, яке він привіз, коли переїхав.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, взаємозв`язку, з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що за правилами окремого провадження суд вправі встановити юридичний факт, якщо від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, заявник не має іншої можливості одержати чи відновити загублений або знищений документ, який посвідчує цей факт, відсутній спір про право.

За змістом ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України закон визначає різний порядок прийняття спадщини спадкоємцями в залежності від місця їх проживання - разом зі спадкодавцем чи окремо.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК (6 місяців з часу відкриття спадщини) кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Аналогічні положення містяться в п.3.19 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Згідно до п.3.20 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).

При цьому, в постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19 Верховний Суд вказав, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. При цьому, ч.3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за однією адресою, що можуть бути відмінними один від одного.

Оцінивши фактичні обставини справи та надані заявником докази, суд вважає встановленим та доведеним факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_2 на час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд приходить до такого висновку, виходячи з того, що вказані особи були сином та батьком, постійно мешкали однією сім`єю в належній заявнику квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , де вели спільне господарство, мали організований побут, спільний бюджет, заявник піклувався та дбав про батька, який мав хронічне захворювання та потребував за станом здоров`я постійного стороннього догляду. Ці дії носили постійний та систематичний характер.

Вказані обставини підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами - поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення. Доказів, які б спростовували факт, про встановлення якого просить заявник, суду не надано.

При цьому, реєстрація місця проживання спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємця-заявника ОСОБА_1 за різними адресами жодним чином не впливає на реалізацію заявником своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, не може бути перешкодою для прийняття ним спадщини після смерті батька, від якої заявник в установленому законом порядку не відмовився.

Також суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки від нього залежить реалізація права на оформлення спадщини. Встановити вказаний факт в позасудовому порядку заявник не має можливості. Спір про право в даному випадку суд не вбачає, жодних заперечень проти вимог заявника в межах цієї справи до суду не надійшло.

На підставі вищевикладеного, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.29,1216-1270 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.2,4,5,76-82,89,259,263-265,293,315 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.02.2026.

Суддя Н.А. Мурашова

16.02.2026