Провадження № 2/522/1620/26 УХВАЛА
23 січня 2026 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сулига Станіславом Олеговичем, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків, а саме для надання доказів підсудності справи Приморському районному суду м. Одеси.
08.12.2025 на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від представника позивача - адвоката Сулиги С.О. надійшла сформована 05.12.2025 в системі «Електронний суд» заява про усунення недоліків, в якій зокрема зазначив наступне: «Позивач зазначив останнє відоме місце проживання Відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , чим повністю виконав вимоги положень ЦПК України. Вказана адреса являється єдиною відомою адресою місця проживання Відповідача на території Україні. На жаль, сторона Позивача не має документального підтвердження, що Відповідач проживав саме за цією адресою у м. Євпаторія АР Крим. Подружжя тривалий час проживали разом за вказаною адресою, однак після того, як їх спільне проживання стало неможливим через постійні сварки та недовіру одне до одного, кожен з подружжя став жити окремо один від одного. Через недоброзичливі стосунки між подружжям, Позивач не має можливості запросити в дружини докази проживання його саме у м. Євпаторія АР Крим, яка крім того, є тимчасово окупованою територією, але Позивач ще раз просить суд звернути увагу, що - це єдина відома йому адреса проживання Відповідача. Також, сторона Позивача зазначає, що станом на дату подання вказаної позовної заяви ОСОБА_1 невідомо про наявність будь-якого майна на території України його дружини ОСОБА_2 .»
Разом з тим, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Звертаючись із заявою про усунення недоліків позивач зазначає адресу відповідачки: АДРЕСА_2 , що відповідає зареєстрованому у встановленому законом порядку з 2006 року місцю проживання позивача.
Разом з тим, згідно ч. 9, ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
Отже, положення зазначених вимог процесуального закону чітко пов`язують територіальну підсудність не з фактичним, а саме із зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання чи перебування відповідача.
Будь-яких доказів, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки, або останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання або перебування чи постійного заняття (роботи), або місцезнаходження її майна є Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія суду не надано.
При цьому, з матеріалів позовної заяви слідує, що шлюб між сторонами було зареєстровано у м. Києві, а відповідачка є громадянкою Республіки Білорусь, діти сторін також народжені у Республіці Білорусь.
Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон № 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.
Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Оскільки позивач є громадянином України, а відповідачка є громадянкою Республіки Білорусь, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.
«Суд встановлений законом» (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою є компетентним здійснювати правосуддя.
Разом з тим, підсудність даної справи Приморському районному суду м. Одеси позивачем не підтверджена.
Таким чином суд зазначає, що недоліки визначені в ухвалі Приморського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2025 року позивачем не усунуто.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Отже, суд дійшов висновку, що позовна заява має бути визнана неподаною, та підлягає поверненню ОСОБА_1 , оскільки позивачем не усунуто недоліки в спосіб та строк визначені ухвалою про залишення заяви без руху.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків заявник має право, відповідно до ч. 7 ст.185 ЦПК України, повторно звернутися до суду із вказаною заявою.
Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнати неподаною та повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН