20 січня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді Гордійчук І.О.,
секретаря судового засідання Баланович М.В.
за участі представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_2 неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2023 розірвано шлюб з ОСОБА_3 , визначено місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком. Матір дитини не бере участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає, що вказує з її боку на відсутність інтересу до дитини, який належить проявляти матері. Дитина проживає з батьком, пребуває на його повному утриманні, він самостійно виховує дитину.
Ухвалою суду від 17.09.2025 було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження по справи та призначено до розгляду справи по суті.
Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала, пояснень чи заперечень на позов не подала, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому.
Заслухавши представника позивача, пояснення свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 29.11.2011, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, визначено місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 разом з сином зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади наявними у матеріалах справи.

На підтвердження факту самостійного виховання дитини суду надано характеристику учня 8-Б класу Рівненського ліцею №23 Рівненської міської ради. З характеристики підписаної директором навчального закладу та класним керівником вбачається, що батьком приділяє належну увагу вихованню сина, підтримує постійний зв`язок з класним керівником, цікавиться успіхами дитини, регулярно відвідує батьківські збори.

Судом досліджено характеристику позивача ОСОБА_2 з місця роботи, від 08.09.2025, видану ФОП ОСОБА_7 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного спеціалістами відділу правового та соціального захисту дітей служби у справах дітей, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживають і зареєстровані за зазначеною адресою, дитині створені належні умови для проживання.

З інформації надано Державною прикордонною службою України вбачається, що відповідач ОСОБА_3 активно та на тривалий проміжок часу перетинає кордон України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_9 виховує сина ОСОБА_5 самостійно, мати ОСОБА_10 проживає закордоном.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що є старшою донькою сторін, батьки розлучені, проживають окремо, мама живе закордоном, має іншого чоловіка. Коли мама приїжджає в Україну живе в своєї матері. Батько займається вихованням сина ОСОБА_5 самостійно.

Неповнолітня дитина ОСОБА_4 , думка якої була заслухана в судовому засіданні пояснила, що мама живе у Німеччині, телефонує до нього рідко, він живе з татом, тато займається його вихованням, все йому купує та оплачує гуртки.

Таким чином, судом встановлено, шлюб між сторонами розірвано, позивач і відповідач проживають окремо, дитина зареєстрована та проживає за адресою разом з батьком, перебуває на утриманні батька, який самостійно її виховує.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

Згідно ст. 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, за вирішенням питання про визначення місця проживання дитини.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що в даному випадку не постає питання щодо батьківської правосубєктності відповідача, а лише констатується факт самостійного виховання позивачем свого сина, суд приходить до висновку, що знайшов підтвердження заявлений факт, а тому позовну заяву ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ріненської міської ради, вул. Шевченка, 45, м. Рівне,

Повний текст судового рішення складено 26.01.2026.

Суддя І.О.Гордійчук