Провадження номер 2/741/212/26
Єдиний унікальний номер 741/1531/25
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретарів судового засідання Кузьменка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року представник позивача адвокат Яцун Володимир Михайлович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за позивачем права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Позовні вимоги з урахуванням уточнень до позовної заяви представник позивача мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», що знаходиться на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповідала ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 її син вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину. Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», що знаходиться на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387, яке ОСОБА_3 фактично успадкував після її смерті, але на яке не оформив спадкових прав. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частини права на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», що знаходиться на території Носівської міської ради (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387, яке фактично успадкував після її смерті син ОСОБА_3 , але на яке не оформив своїх спадкових прав, після якого прийняла спадщину ОСОБА_4 , але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла дочка ОСОБА_1 (позивач).

Позивач зверталася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав після померлих на право на земельну частку (пай), однак нотаріусом було оглянуто поданий пакет документів та роз`яснено про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину на дане спадкове майно у зв`язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували факт вступу ОСОБА_3 у фактичне управління та володіння спадковим майном ОСОБА_2 , а також відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай). Нотаріус роз`яснив про можливість оформлення спадкових прав у судовому порядку.

Тому представник позивача просив судовим рішенням встановити факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів, яке належало ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 387 від 20.08.1996, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (1/2 частини), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 (1/2 частини), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 24 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 лютого 2026 року.

23 лютого 2026 року до початку розгляду справи по суті представник позивача адвокат Яцун В.М. подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав частково, просив визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), а позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини просив залишити без розгляду та провести розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Носівської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування залишено без розгляду в частині позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути цивільну справу за відсутності представника Носівської міської ради за наявними в ній матеріалами, рішення винести на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відсутні підстави для відкладення судового засідання та оголошення в ньому перерви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Судом установлено, що ОСОБА_2 за життя на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 155 від 01.07.1996 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387, зареєстрований 20.08.1996 по КСП «Мічурінець» Носівського району Чернігівської області. Розмір вищевказаної земельної частки (паю) 4,07 в умовних кадастрових гектарах. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на земельну частку (пай) ОСОБА_2 не видавався, що підтверджується копією повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-585/0/1-25 від 06.02.2025 (а. с. 7).

Судом установлено, що оригінал вищевказаного сертифіката на право земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387 втрачено, що підтверджується оголошенням в пресі від 10 квітня 2025 року (а. с. 8).

Судом також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Адамівка Носівського району Чернігівської області ОСОБА_2 померла у віці 87 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

Згідно з довідкою № 452 від 03 грудня 2024 року, виданою виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 на момент смерті проживала одиноко та була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 10 грудня 1990 року Шолох М.К., секретарем Держанівської сільської ради народних депутатів Носівського району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 50, яким свій будинок і все майно, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 48-49) та копією вищевказаного заповіту (а. с. 55).

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що до майна померлої ОСОБА_2 Носівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 289/1999 (а. с. 51-57). Із копії вказаної спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 . Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 відмовився від спадщини на користь свого брата ОСОБА_3 . ОСОБА_3 5 листопада 1999 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на жилий цегляний будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 фактично стало належати право на земельну частку (пай) розміром 4,07 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлій ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387 по КСП «Мічурінець», однак ОСОБА_3 юридично не оформив своїх прав на нього.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Носівка Носівського району Чернігівської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 13).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 76-77). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

ОСОБА_4 була дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а. с. 15). ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 (а. с. 18), копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 (а. с. 19), копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 серії НОМЕР_6 (а. с. 20).

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що до майна померлого ОСОБА_3 Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 360/2009, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 74-75). Із копії вказаної спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_10 , подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. 11 квітня 2023 року ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), житлового будинку, земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 фактично стало належати по 1/2 частини права на земельну частку (пай) розміром 4,07 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлій ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387 по КСП «Мічурінець», спадщину після якої прийняв ОСОБА_3 , однак на яке юридично не оформив своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на 1/2 частки права на земельну частку (пай) площею 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Мічурінець» в адміністративних межах Носівської міської ради Ніжинського району (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифіката серії ЧН № 0221387. Однак, державний нотаріус Носівської державної нотаріальної контори Киреєва Л.М. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: оригіналу правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай), що підтверджується копією постанови нотаріуса № 305/02-31 від 29 квітня 2025 року (а. с. 24).

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Носівка Носівського району Чернігівської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (а. с. 16).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 11 вересня 2015 року Дмитренко В.М., приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право на законом, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 65-69) та копією заповіту (а. с. 61, зворот). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Судом встановлено, що до майна померлої ОСОБА_4 Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 189/2017, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 63-64). Із копії вказаної спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла її дочка, яка є і спадкоємцем за заповітом, ОСОБА_1 , подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_1 11 квітня 2023 року отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), житлового будинку, земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства.

Отже, ОСОБА_1 фактично стала належати 1/2 частини права на земельну частку (пай) розміром 4,07 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлій ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387 по КСП «Мічурінець», спадщину після якої прийняв син ОСОБА_3 , однак на яке юридично не оформив своїх прав, спадщину після смерті якого прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка також юридично не оформила своїх спадкових прав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/2 частки права на земельну частку (пай) площею 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Мічурінець» в адміністративних межах Носівської міської ради Ніжинського району (раніше Держанівської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало ОСОБА_2 на підставі сертифіката серії ЧН № 0221387. Однак, державний нотаріус Носівської державної нотаріальної контори Киреєва Л.М. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: оригіналу правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай), що підтверджується копією постанови нотаріуса № 306/02-31 від 29 квітня 2025 року (а. с. 23).

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно з п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам-власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Видача дубліката чи повторного сертифіката на право на земельну частку (пай) законодавством не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 524, 548 ЦК УРСР, ст. ст. 392, 1261, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст. ст. 141, 142, 201, 211, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Носівської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Мічурінець» на території Носівської міської ради Чернігівської області, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221387, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 387 від 20 серпня 1996 року, належало ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Носівська міська ради, , місцезнаходження: м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 20.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА