ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту тотожності імені,

встановила:

Заявник звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з цією заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 матеріали заяви передані на розгляд судді Анапріюк С.П.

Дослідивши матеріали заяви, зазначаю про наступне.

З матеріалів справи суд встановив, що заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту тотожності її імені, оскільки в різних офіційних документах її ім`я зазначено по-різному.

В обґрунтування вимог поданої до суду заяви зазначає про те, що у свідоцтві про народження, виданому 06 січня 1954 року Виконавчим комітетом М. Букринської сільської ради депутатів трудящих Ржищівського району Київської області її ім`я зазначене як « ОСОБА_2 », однак у паспорті громадянина України та у свідоцтві про розірвання шлюбу її ім`я зазначене « ОСОБА_2 ».

Заявник зазначає, що ці розбіжності створюють їй перешкоди та унеможливлюють реалізацію її спадкових прав.

Просить встановити факт, що ім`я « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » зазначені у її документах належать одній і тій самій людині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказане суд зазначає про таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За загальним правилом окреме провадження це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) роз`яснено, що для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. […] Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, суддя приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного суду від 10 квітня 2019 року усправі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: позасудовий та судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Згідно із усталеною судовою практикою при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів цивільного стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

У своїй заяві ОСОБА_1 фактично звернулась до суду із заявою про встановлення факту тотожності особи, що не належить до юридичних фактів, які можуть встановлюватися у порядку окремого провадження відповідно до статті 315 ЦПК України та у судовому порядку.

З огляду на це висновую про неможливість розгляду такої заяви у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 п.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин приходжу до висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження.

Керуючись ст. 293, 315, 353 ЦПК України, суддя

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту тотожності імені.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК