Справа № 627/1048/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 лютого 2026 року с-ще Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області у складі:
головуючого: судді В.А. Каліберди,
за участю секретаря судового засідання Н.Д. Коломієць,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
До Краснокутського районного суду Харківської області 03 листопада 2025 року надійшла позовна заява АТ «Харківобленерго» до ОСОБА_1 , в якій представник позивача ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у розмірі 6618,00 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн.
В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві зазначив наступне.
09.12.2022 року черговим диспетчером Краснокутського РЕМ АT «Харківобленерго» по телефону було прийнято повідомлення від жителя с. Любівка про те, що по вул. Слобожанській в с. Любівка Богодухівського району відсутнє світло. Після виїзду оперативно-виїздної бригади Краснокутського РЕМ було встановлено, що автотранспортним засобом скоєно наїзд на опору лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ від ТП-40, внаслідок чого була пошкоджена опора № 108.
По даному факту ДТП начальником Краснокутського РЕМ AT «Харківобленерго» Гордієнко С. 12.12.2022 року за № 55РЕМ/21-180 була подана заява начальнику сектору поліцейської діяльності №2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області.
В ході проведеної перевірки сектором поліцейської діяльності №2 Богодухівського ВП ГНУНП в Харківській області було встановлено, що 09.12.2022 о 20-00 год водій ОСОБА_1 , керуючи спеціалізованим сідловим тягачем DAF XF 95.430 реєстраційний номер НОМЕР_1 в складі з напівпричепом KRONE SD, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Слобожанська, 206 в с. Любівка Богодухівського району Харківської області, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним, та допустив зіткнення з електроопорою ПЛ-0,4 кВ від ТП-40, в результаті чого була пошкоджена опора № 108, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. По матеріалу даного ДТП був складений адміністративний протокол по ст.124 КУпАП, та направлений на розгляд до Краснокутського районного суду Харківської області.
19.12 2022 суддею Краснокутського районного суду Харківської області Вовк Л.В. була винесена постанова по факту даного ДТП, де ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 AT «Харківобленерго» були завдані матеріальні збитки у сумі 6618 грн 00 коп, про що свідчить акт оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання.
Пошкодження об`єкту електроенергетики призвело до порушення електропостачання домоволодінь побутових абонентів с. Любівка.
Крім того, враховуючи, що енергетична система є цілісною і неподільною, вказані неправомірні дії також призвели до зниження надійності постачання електричної енергії споживачам с. Любівка, що у свою чергу у зв`язку з можливим виходом з ладу побутових приладів споживачів створює соціальну напругу серед населення.
Також на відновлення належного стану пошкодженого обладнання компанія змушена відволікати кошти, передбачені та сплановані на закупівлю нового або ремонт діючого електричного обладнання, яке призначене забезпечувати належний стан систем енергопостачання та електромереж, що в свою чергу, як наслідок, загрожує надійності енергопостачання Харківської області.
Зазначив, що відповідачу по телефону було запропоновано з`явитися в Краснокутський РЕМ АТ "Харківобленерго" для вирішення питання в добровільному порядку по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди з його вини. Відповідач на дану пропозицію не реагує, тим самим дає зрозуміти, що добровільно відшкодовувати матеріальні збитки, завдані АТ «Харківобленерго», не збирається.
Посилаючись на вказані обставини, представник АТ «Харківобленерго» просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму завданих збитків у розмірі 6618,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
Представник АТ «Харківобленерго» до судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та у встановлений законом строк, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи у його відсутність відповідач до суду не надав.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, враховуючи позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280-282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду у судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
09.12.2022 року черговим диспетчером Краснокутського РЕМ АT «Харківобленерго» по телефону було прийнято повідомлення від жителя с. Любівка про те, що по АДРЕСА_1 відсутнє світло. Після виїзду оперативно-виїздної бригади Краснокутського РЕМ було встановлено, що автотранспортним засобом скоєно наїзд на опору лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ від ТП-40, внаслідок чого була пошкоджена опора № 108. По даному факту начальником Краснокутського РЕМ AT «Харківобленерго» 12.12.2022 року за № 55РЕМ/21-180 подана заява до СПД №2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області.
В ході проведеної перевірки було встановлено, що 09.12.2022 о 20-00 год водій ОСОБА_1 , керуючи спеціалізованим сідловим тягачем DAF XF 95.430 реєстраційний номер НОМЕР_1 в складі з напівпричепом KRONE SD, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Слобожанська 206 в с. Любівка Богодухівського району Харківської області, рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним, та допустив зіткнення з електроопорою ПЛ-0,4 кВ від ТП-40, в результаті чого була пошкоджена опора № 108, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. По матеріалу даного ДТП був складений адміністративний протокол за ст.124 КУпАП.
19.12 2022 Краснокутським районним судом Харківської області винесено постанову у справі №627/873/22, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення.
Внаслідок зазначеної автотранспортної пригоди АТ «Харківобленерго» було завдано матеріальної шкоди.
Згідно Акту інвентаризації Краснокутського РЕМ АТ «Харківобленерго» комісія встановила наступне: пошкоджено стійку з/б опори СВ 95 №108 ПЛ-0,4 кВ ТП-40, 3,748 км інв. №00564611/02, а саме руйнування бетону та зломлення стійки. У зв`язку із пошкодженням обладнання об`єкт експлуатувати неможливо без придбання аналогічного за технічними характеристиками пошкодженому обладнанню, його встановлення на об`єкті під час ремонтно-відновлювальних робіт, підключення, випробування і вводу в експлуатацію.
Відповідно до Акту оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання внаслідок псування стійки опори №108 з/б СВ-9,5-2,0 - 1шт., виконаного незалежним оцінювачем - ТОВ «Північно-Східна консалтингова група» 09.12.2022 року, розмір збитків становить 6618,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положенням ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що за своєю правовою природою вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди.
При цьому, правове регулювання спірних правовідносин здійснюється, перш за все, нормами Цивільного кодексу України.
Так, згідно з приписом частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У свою чергу, пунктом 3 частини 2 зазначеної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової /матеріальної/ та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках.
Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права на їх відшкодування, передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки вказаною нормою права визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 наведеної вище норми передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до змісту частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як наголошено у частині 2 цієї ж статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з правилом частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як вбачається з роз`яснень, що містяться в абзаці 1 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року та пункті 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб /частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України/.
У свою чергу, з роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 4 своєї постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та пункті 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.
Відповідно до положень частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними Верховним Судом України у пункті 4 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав /договору оренди, довіреності тощо/.
Відповідно до п. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено з постанови судді Краснокутського районного суду Харківської області від 19.12.2022, ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилась 09 грудня 2022 року о 20 год 10 хв по АДРЕСА_1 , внаслідок якої ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.9 ПДР та допустив зіткнення з електроопорою №108.
Виходячи з наведеного, суд доходить переконання, що особою, яка повинна відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду є її заподіювач - ОСОБА_1 .
Як убачається з положень частини 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі /передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо/ або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
П. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
У ході розгляду справи судом, із наданого позивачем акту оцінки збитків, які завдано суб`єкту господарювання АТ «Харківобленерго» встановлено, що розмір збитків складає 6618,00 гривень.
Таким чином, аналізуючи наведені вище норми права та надані по справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди грошову суму у розмірі 6618,00 гривень.
У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» суму матеріальних збитків у розмірі 6618 (шість тисяч шістсот вісімнадцять) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Заочне рішення може бути переглянуте Краснокутським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Каліберда В. А.