У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2026 Справа №607/3565/26 Провадження №2/607/3392/2026

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Братівник І.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 18.02.2026 звернувся із позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, згідно якого просить зняти арешт із майна ОСОБА_1 , що був накладений на підставі постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - №43257126 від 14.11.2014, №48151864 від 20.07.2015 та №29860363 від 17.11.2011 на виконання судового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №2-177/11 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у користь ВАТ «Державний ощадний банк» у розмірі 331 211,62 грн.

Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, позивач вказує на те, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП №29860363 з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №2-177/11, яким стягнуто із ОСОБА_3 заборгованість за договором кредитної лінії на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» у гривневому еквіваленті 331 211,62 грн., що складається із 24000 євро тіло кредиту, 3382 євро пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 3965,66 євро заборгованість з процентів за користування кредитними коштами, 475,71 євро пеня за прострочені відсотки. 17.11.2011 постановою державного виконавця у межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника, а також обтяження: - №7999190, зареєстроване 09.12.2014 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43257126 від 14.11.2014; - № 10481029, зареєстроване 20.07.2015 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48151864 від 20.07.2015; - №11857317, зареєстроване 17.11.2011 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №29860363 від 17.11.2011. Виконавчий лист, що був виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонним судом на виконання означеного судового рішення у справі №2-177/11 постановою державного виконавця відділу ДВС у місті Тернополі 18.01.2023 був повернутий без виконання стягувачу. Вказав, що арешт із майна та коштів, що був накладений у межах виконавчого провадження державним виконавцем не знято. 27.01.2026 ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського відділу ДВС із клопотанням про зняття арешту із майна боржника, проте їй було відмовлено у цьому із покликанням на ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вказав, що не зняття арешту із належного їй майна, який було накладено у рамках виконавчого провадження порушується її права на його розпорядження, оскільки вважає, що підстав для такого арешту не має.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати ВС від 02.10.2019 №904/51/19, а також у постановах ВС від 19.01.2022 у справі №577/454/20, від 01.02.2023 року у справі №206/2832/21, від 29.06.2023 у справі №208/9810/21, від 18.05.2022 року у справі №642/4263/21.

Із поданої позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач, просить скасувати арешт на належне їй майно, який накладено у межах виконавчого провадження з приводу примусового виконання державним виконавцем рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №2-177/11 за яким стягнуто із неї заборгованість за договором кредитної лінії на користь ПАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином, ОСОБА_1 виступає боржником у виконавчому провадженні на майно якої було накладено арешт постановами державного виконавця від 14.11.2014, 20.07.2015, 17.11.2011 та який вона просить скасувати, відтак не може пред`являти позов про зняття арешту із майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись, ст.ст. 19, 186, 259-261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення в суд із скаргою в порядку розділу VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Ромазан