УХВАЛА

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 486/1920/24

провадження № 61-14653св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув клопотання Південноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання поважними причини пропуску строку та долучення доказів в справі за позовом ОСОБА_1 до Південноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича, Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист права на працю шляхом визнання протиправною бездіяльності міського голови щодо не розгляду заяви про призначення на посаду, визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, визнання недійсною додаткової угоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка В. В. щодо фактичного не розгляду заяви про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради, що призвело до безпідставної відмови у призначенні на посаду та зобов`язати міського голову розглянути вказану заяву;

визнати протиправним та скасувати розпорядження Южноукраїнського міського голови «Про продовження строку дії трудового договору з директором Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради ОСОБА_2» від 28 жовтня 2024 року № 289-р;

визнати недійсною додаткову угоду від 25 жовтня 2024 року № 3 до контракту з директором Комунального некомерційного підприємства «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» Южноукраїнської міської ради.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.

У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження в справі за вказаною касаційною скаргою, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи.

У лютому 2026 року Південноукраїнська міська рада Миколаївської області звернулася до Верховного Суду із клопотаннями про долучення до матеріалів справи письмових доказів та поновлення строку на подання доказів.

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції із запереченнями на клопотання Південноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Клопотання Південноукраїнської міської ради Миколаївської області не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє у порядку та межах, визначених процесуальним законом, його повноваження врегульовано правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, здійснює перевірку дотримання судами норм процесуального і матеріального права.

Отже, Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів, на підставі яких ухвалені судові рішення, та не здобуває нових на підтвердження чи спростування обставин справи.

Вирішення питання про долучення доказів до матеріалів справи у межах касаційного провадження правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься. Суд касаційної інстанції не може досліджувати нові докази, які стосуються суті спору.

Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання про долучення письмових доказів, відповідно й відсутні підстави для вирішення процесуального питання щодо поновлення строку подання цих доказів.

Керуючись статтями 260, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Південноукраїнської міської ради Миколаївської області про долучення доказів в справі № 486/1920/4 за позовом ОСОБА_1 до Південноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича, Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист права на працю шляхом визнання протиправною бездіяльності міського голови щодо не розгляду заяви про призначення на посаду, визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, визнання недійсною додаткової угоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак