Номер провадження: 22-ц/813/2387/26
Справа № 504/2428/16-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб, що не заявляюсь самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І.М., реєстраційна служба Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І. М., реєстраційна служба Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення.

Позовна заява вмотивована тим, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 13 червня 2005 року, належав житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 0, 15 га, яка належала їй на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЯЛ № 013259, виданого відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області 09 березня 2011 року.

У 2014 році у вона вирішила обміняти свій будинок з земельною ділянкою на рівноцінну квартиру у м. Южне Одеської області. Після публікації відповідного оголошення до неї звернулися відповідачі з пропозицією обміну її будинку на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відповідачі запевнили її, що ринкова ціна її нерухомості еквівалентна ринковій вартості їх квартири та що це є рівноцінний обмін.

18 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та у той же день між нею та ОСОБА_2 були укладені договори купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований.

Вважала, що при укладенні вказаних правочинів відповідачі ввели її в оману, скориставшись її правовою необізнаністю, із застосуванням до неї засобів психологічного впливу, оскільки замість договору міни були укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, що є підставою для визнання їх недійсними у порядку статті 230 ЦК України. Крім того, відповідачі навмисно приховали від неї реальну вартість житлового будинку і земельної ділянки, яка була значно вищою за ринкових цін ніж вартість квартири, запропонованої відповідачами для обміну, а надані ними експертні грошові оцінки майна не відповідали дійсній ринковій вартості об`єктів нерухомості, в результаті чого вона понесла збитки. Також зазначала, що після передачі їй квартири було виявлено, що квартира має суттєві недоліки, які продавці приховали від неї, а саме: вікна і балконні двері деформовані та не закриваються; плитка на фальш стелі частково відклеїлись та деформована по всій площі житлової кімнати; лінолеум на підлозі має розриви та порізи по всій площині квартири; часткова деформація шпаклювального шару стелі у ванній кімнаті.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 18 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 576;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 15га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:1107, укладений 18 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 577;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 18 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 573;

скасувати рішення приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І. М.: про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та вказаний житловий будинок та земельну ділянку; про реєстрацію права власності за нею на вказану квартиру;

зобов`язати приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області Дараган І. М. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації права власності за: ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою; за нею на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати та зареєструвати за нею право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку;

зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, без сплати їх вартості, вказаної в договорах купівлі-продажу;

виселити ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 та вселити її у цей будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовної заяви, так як позивачем надані всі докази на підтвердження позовних вимог.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 11 лютого 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

11 лютого 2026 року від адвоката Костинчука В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд без участі скаржника та її представника у звязку із технічними проблемами у роботі підсистеми ВКЗ.

11 лютого 2026 року від адвоката Дубінкіна Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 лютого 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 18 листопада 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_2 посвідчений Дараган І.М. приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу в Одеській області, зареєстрованого в реєстрі № 573 (Далі Договір 1) (т. 1 а.с.11-12).

Відповідно до п. 1 Договору 1 «продавці передали, а покупець прийняла у власність зазначену квартиру за зазначеною адресою за ціну та на умовах, встановлених даним договором».

Згідно з п. 2 Договору 1 «продаж зазначеної квартири вчинюється за ціною 226800 грн., які сплачені Покупцем до оформлення цього договору шляхом зарахування грошових коштів на рахунки Продавців. Своїми підписами на цьому договорі Продавці підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру до покупця».

За п. 3 договору «ринкова вартість квартири, яка відчужується, згідно Звіту по визначенню ринкової вартості однокімнатної квартири (ідентифікатор за базою ФДМУ 259740 _17 102014 _3 виготовлено суб`єктом оціночної діяльності Комунальним підприємством «Южненське бюро технічної інвентаризації» Одеської області оцінювачем ОСОБА_6 17 жовтня 2014 року та складає 226800 грн».

Згідно п. 4 Договору 1 «квартира оглянута Покупцем особисто до підписання цього договору. Істотних недоліків, які перешкоджали б її використанню за призначенням на момент огляду квартири Покупцем» не виявлено».

18 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі продажу будинку АДРЕСА_1 , посвідчений Дараган І.М. приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу в Одеській області, зареєстрованого в реєстрі № 576 (далі Договір 2) (т. 1 а.с. 13-14).

За умовами п. 1 Договору 2 ОСОБА_1 передає, а покупець ОСОБА_2 приймає у власність нерухоме майно та сплачує за нього ціну відповідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 5 та 6 Договору 2 «Відповідно до Звіту (ідентифікатор за базою ФДМУ 259740 _17 102014 _3 виготовлено суб`єктом оціночної діяльності Комунальним підприємством «Южненське бюро технічної інвентаризації» Одеської області оцінювачем ОСОБА_6 17 жовтня 2014 року вартість будинку складає 65500.00 грн. Продаж вчинено за погоджену Продавцем та Покупцем суму 65 500.00, яку за свідченням сторін Покупець сплатив Продавцю повністю до підписання цього договору. Така вартість будинку визначається сторонами за взаємним погодженням, за відсутністю примусу будь-якої із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Своїм підписом в цьому договорі продавець свідчить про отримання суми продажу. На час підписання цього договору сторони не мають один до одного претензій щодо проведення розрахунків».

18 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, посвідчений Дараган І.М. приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу в Одеській області, зареєстрованого в реєстрі № 577 (далі Договір 3) за ціну та на умовах встановлених у цьому договорі (т. 1 а.с.15-16).

Пунктом 1.2. Договору 3 визначено, що «об`єктом цього договору є земельна ділянка площею 0,1500 гектарів розташована за адресою село Сичавка Сичавської сільської ради Комінтернівського АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:001:1107 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Згідно з пунктів 2.1., 2.2, 2.3 Договору 3 «Договірна ціна земельної ділянки визначається з урахуванням експертної грошової оцінки земельної ділянки та становить 164200.00 грн; Відповідно до Звіту (ідентифікатор за базою ФДМУ 260315 _21102014-5-1 виготовлено оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАС» /ЛТД/ ОСОБА_7 на дату оцінки 21 жовтня 2014 року вартість земельної ділянки становить 164200.00 грн.; договірна ціна земельної ділянки, визначена у п. 2.1. цього Договору, сплачена Покупцем Продавцю до оформлення цього договору. Своїми підписами на цьому Договорі Сторони підтверджують факт сплати цього платежу за продану земельну ділянку».

Відповідно до копії платіжного доручення №2 від 18.11.2014 ОСОБА_1 через філію «Одеське РУ`АТ «Банк «Фінанси та Кредит» перерахувала на рахунок ОСОБА_3 суму 113400.00 грн. з призначенням платежу «перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця» (т.3 а.с. 179).

ОСОБА_2 відповідно до копії платіжного доручення №2 від 18.11.2014 через філію «Одеське РУ`АТ «Банк «Фінанси та Кредит» перерахував на рахунок ОСОБА_1 164200.00 грн. з призначенням платежу «перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця» (т.3 а.с. 183).

Згідно з копії платіжного доручення №1 від 18.11.2014 ОСОБА_1 через філію «Одеське РУ`АТ «Банк «Фінанси та Кредит» перерахувала на рахунок ОСОБА_4 суму 113400.00 грн. з призначенням платежу «перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця» (т.3 а.с. 184).

Таким чином посилання позивачки на те, що вона не отримувала кошти за продаж будинку та земельної ділянки та не перераховувала кошти за купівлю квартири не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема договорами купівлі-продажу, які були посвідчені, відповідно до вимог закону нотаріально, та копіями платіжних доручень.

Посилання позивачки на те, що вона особисто не замовляла експертні оцінки, то суд першої інстанції правильно поставився критично, оскільки із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що документальний, фінансовий та правовий супровід в інтересах позивачки здійснювала агенція нерухомості, що пояснює відсутність її особистої участі у здійснені окремих операцій необхідних для здійснення купівлі-продажу об`єктів нерухомості.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вмотивовано взяв до уваги пояснення позивачки, що перед оформленням угоди вона зверталась за консультацією до нотаріуса, однак нотаріус відмовив їй у консультації, пояснивши, що вона має самостійно прийняти рішення.

Суд взяв до уваги вагання позивачки щодо правильності свого рішення на здійснення купівлі-продажу, однак вважав, що при наявності у неї сумнівів вона мала право відмовитись від даного рішення до підписання договорів у нотаріуса, однак вона не скористалась своїм правом на відмову, у зв`язку з чим продаж та купівля будинку та квартири здійснена за особистим бажанням без будь-якого примусу, що відповідає матеріалам справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

При ухваленні рішення суд першої інстанції правильно не взяв до уваги акт обстеження житлово-побутових умов від 26.04.2016 як на підставу недійсності договору купівлі-продажу квартири, оскільки даний акт складений після одного року та восьми місяців після укладення договору купівлі-продажу квартири та фактичного проживання позивачки у даній квартирі. На час купівлі-продажу даної квартири, відповідно до п. 4 Договору 1 «квартира оглянута Покупцем особисто до підписання цього договору. Істотних недоліків, які перешкоджали б її використанню за призначенням на момент огляду квартири Покупцем» не виявлено» (т. 1 а.с.4 на звороті).

Крім того, виявлені недоліки у акті обстеження від 26.04.2016 року, на переконання суду, не є істотними.

При ухваленні рішення суд першої інстанції правильно не взяв до уваги висновок експерта від 11.10.2019 №19-122-1124, виконаний за ухвалою суду від 29 листопада 2018 року виконаний ОНДІСЕ МЮ України (т.2 а.с. 119-144), оскільки дане експертне дослідження здійснено після укладення договору купівлі-продажу, а не перед укладенням договору, у зв`язку з чим суд першої інстанції вмотивовано вважав, що його прийняття до уваги порушить базові принципи свободи, змісту та обов`язковості договору, визначених чинним законодавством.

Крім того, на час розгляду справи та ухвалення рішення сторони вселилися до нових помешкань та здійснили реєстрацію свого проживання у демографічному реєстрі фізичних осіб, а від так договори вважаються виконаними, у зв`язку з чим зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч. 3 ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Поняття свободи договору визначено ст. 627 ЦК України за частиною 1 якої визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що змістом договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами за умовами ч. 1 ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

При ухваленні рішення суд відхиляє посилання позивачки на введення її в оману з боку відповідачів, оскільки суду не надано жодного належного та допустимого доказу умисного введення в оману, щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів , при цьому одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у ст.ст. 229-233 ЦК України.

Правовідносини, пов`язані із вказаними підставами визнання договору недійсним, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2022 року у справі № 335/15805/17 зазначено, що «тлумачення статті 229 ЦК України дозволяє стверджувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив».

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору міни, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання правочинів недійсними на підставі ст. 229 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда