РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.,

при секретарі -Панкєєвій Ю.С.

розглянувши за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-Позивач) до ОСОБА_3 (далі-Відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2025 року шлюб між нею та Відповідачем розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що діти проживають разом із нею та перебувають на її повному утриманні, що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію тимчасового проживання. Відповідач участі у фінансовому забезпеченні дітей не бере, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, у зв`язку з чим основний тягар витрат на харчування, одяг, лікування, навчання та інші необхідні потреби дітей покладено на Позивача.

За твердженням Позивача, між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку та розміру матеріального утримання дітей. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, адвокатом та пенсіонером, однак розмір свого щомісячного доходу Позивачу не повідомляє. При цьому, за словами Позивача, стан здоров`я Відповідача дозволяє йому працювати та отримувати дохід.

Посилаючись на положення ст.ст. 141, 150, 180, 182 Сімейного кодексу України, Позивач вважає, що діти повинні бути забезпечені належним рівнем життя, необхідним для їх фізичного, розумового, духовного та морального розвитку, а обов`язок їх утримання покладається на обох батьків у рівній мірі.

У зв`язку з викладеним Позивач просить суд стягнути з Відповідача аліменти на утримання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а після цього - у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання ОСОБА_4 - до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , понесені судові витрати у розмірі 7000 грн.

Також Позивач повідомила, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися, забезпечення доказів або позову до подання заяви не здійснювалося, оригінали письмових доказів перебувають у неї, а іншого позову до цього ж Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подано.

24.12.2025 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по вищевказаній справі.

13.01.2026 через систему "Електронний суд" Відповідач подав відзив. У поданому відзиві відповідач зазначає, що не заперечує проти обов`язку утримувати своїх дітей, однак не погоджується з доводами позовної заяви щодо його нібито ухилення від участі у матеріальному забезпеченні дітей.

Відповідач вказує, що шлюб між сторонами було зареєстровано 29 грудня 2010 року, у шлюбі народилися двоє дітей. До березня 2022 року сім`я проживала у місті Києві, перебуваючи, за його твердженням, на його матеріальному забезпеченні. У зв`язку зі збройною агресією РФ проти України позивачка разом із дітьми виїхала до Республіки Польща, де отримала статус тимчасового захисту, забезпечення житлом, соціальні виплати та працевлаштування.

Відповідач зазначає, що, незважаючи на проживання дітей за кордоном, він продовжував надавати їм матеріальну допомогу, купував одяг, оплачував навчання, репетиторів, спортивні заняття, лікування, передавав грошові кошти.

Також у відзиві зазначено, що у липні 2023 року син сторін повернувся до України та проживав разом із відповідачем у місті Києві, перебуваючи на його повному утриманні, навчаючись у ліцеї та відвідуючи додаткові заняття. За твердженням відповідача, позивачка у цей період участі в утриманні сина не брала. У серпні 2024 року син повторно виїхав до Польщі з міркувань безпеки.

Крім того, відповідач посилається на те, що під його доглядом перебуває мати похилого віку, яка є особою з інвалідністю, що також впливає на його матеріальне становище.

Окремо відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів фактичного надання адвокатом послуг, їх обсягу, співмірності та зв`язку із розглядом саме цієї справи. Вказує на відсутність детального опису виконаних робіт, невизначеність призначення платежу, а також на те, що надана платіжна інструкція підтверджує перерахування коштів фізичній особі без конкретизації виду послуги.

У зв`язку з викладеним відповідач просить врахувати наведені обставини під час вирішення спору та відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, доводи позову, відзиву, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьківство відповідача підтверджується свідоцтвами про народження дітей та сторонами не заперечується.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок щодо утримання дитини є безумовним, не залежить від факту спільного проживання з дитиною чи перебування у шлюбі між собою (ст. 141 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до суду діти проживають разом із матір`ю в Республіці Польща, що підтверджується копіями посвідок на постійне проживання.

Відповідач доказів існування між сторонами домовленості про добровільний та систематичний порядок сплати аліментів у визначеному розмірі суду не надав.

Посилання відповідача на те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу дітям, купував одяг, оплачував навчання, репетиторів, лікування та інші витрати, саме по собі не спростовує права позивача на звернення до суду з вимогою про визначення судом розміру аліментів у передбаченому законом порядку.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2025 року у справі №?390/2379/24 визначив, що факт здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як «сплата аліментів» не може автоматично вважатися виконанням аліментних зобов`язань. Суд наголосив, що добровільні або нерегулярні платежі без чіткого призначення не звільняють платника від обов`язку сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та регулярному порядку. Ця правова позиція прямо застосовується у даній справі та спростовує аргументи відповідача щодо нібито виконання ним аліментних зобов`язань шляхом окремих добровільних переказів.

Доводи відповідача про те, що син певний період проживав разом із ним та перебував на його утриманні, не спростовують необхідності визначення аліментних зобов`язань на майбутнє, оскільки на час розгляду справи діти проживають разом із матір`ю. При цьому відповідач не заявляв зустрічних вимог про визначення місця проживання дітей або про стягнення аліментів з матері.

Посилання відповідача на складне матеріальне становище, необхідність утримання матері похилого віку та інші сімейні обставини суд враховує при визначенні розміру аліментів, однак такі обставини не звільняють його від обов`язку брати участь у матеріальному забезпеченні дітей.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог статей 181,182,183,184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України з урахуванням усіх змін передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не суперечить вимогам законодавства України та не порушує будь-яких інтересів, а насамперед інтересів дітей.

Також, суд враховує, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Вирішуючи спір, суд керується пріоритетом інтересів дітей та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки заявлений розмір аліментів.

Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, отримує дохід, а також зважаючи на вік дітей, принцип рівності батьків у виконанні обов`язку щодо утримання дітей, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до досягнення дітьми повноліття. А після досягнення ОСОБА_5 повноліття, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання ОСОБА_4 - до досягнення нею повноліття.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Сторона, яка заявляє вимогу про їх відшкодування, повинна подати докази фактичного понесення витрат та їх розміру.

Позивачем надано договір про надання правничої допомоги, ордер адвоката та платіжний документ на суму 7 000 грн.

Доводи відповідача щодо неналежності платіжного документа, відсутності детального опису робіт та неможливості встановити обсяг наданих послуг суд оцінює критично з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (Велика Палата) зазначив, що при вирішенні питання про розподіл витрат суд має встановити їх реальність, необхідність та розумність. При цьому не вимагається надмірний формалізм щодо підтвердження витрат, якщо їх сплата підтверджена належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, де зазначено, що відшкодуванню підлягають фактично понесені та документально підтверджені витрати, за умови їх співмірності складності справи.

З наданого договору вбачається, що вартість правничої допомоги у справі про стягнення аліментів становить 7 000 грн, що відповідає сумі сплачених коштів. Платіжний документ підтверджує факт перерахування коштів адвокату. Обставини щодо способу перерахування коштів самі по собі не свідчать про відсутність факту понесення витрат.

Суд враховує, що справа стосується захисту прав та інтересів двох неповнолітніх дітей, підготовки процесуальних документів, участі адвоката у справі, а розмір витрат у сумі 7 000 грн не є явно завищеним та відповідає критерію розумності і співмірності.

Відповідач не надав доказів неспівмірності витрат або їх явної надмірності, а також не довів відсутності факту надання правничої допомоги.

З огляду на задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів та витрат на правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 182 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення до суду і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а після цього - урозмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно на утримання ОСОБА_4 - до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Т.В. Нестеренко