Провадження №: 2-з/752/277/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

26 січня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Колісниченка А.С. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд:

1.Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О., реєстровий № 2100.

2.Витребувати у спільну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

3.Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.; автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

4.У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

5.У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_2 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

6.Припинити право спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та залишити його в особистій приватній власності ОСОБА_2 , та в рахунок компенсації 1/2 частки ОСОБА_1 стягнути 1/2 вартості автомобіля Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, що складає 429 150,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію відчуженої частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м. у розмірі 1 940 300,00 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності відчуженого спільного майна (цінних паперів) у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що складає 2 627 464,50 грн. м

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд:

1. Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

2. Заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь - які дії зі зміни фактичного стану, проведення перереєстрації, продажу, передачі в оренду або користування, іпотеку, довірчу власність, управління, заставу, або відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

3. Заборонити будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири квартири за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

4. Накласти арешт на грошові кошти у банках чи інших фінансових установах та майно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у межах суми стягнення у розмірі 6 937 214,50 грн.

Заяву мотивовано тим, що під час шлюбу подружжям було набуто спільне сумісне майно: 1) двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

Вказане нерухоме майно було набуто подружжям 02 листопада 2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 794. Покупцем за цим договором виступала відповідачка - ОСОБА_2 . Проте, оскільки майно було набуто за час шлюбу за спільні кошти, воно є спільним сумісним майном подружжя. 2) Автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб був зареєстрований за відповідачкою 22 жовтня 2021 року, під час перебування у шлюбі. Оскільки автомобіль був набутий за час шлюбу, він є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після того, як позивач ініціював розірвання шлюбу та звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, а також звернувся до органу опіки та піклування щодо забезпечення його участі у вихованні дитини, відповідачка, побоюючись поділу спільного майна, вчинила дії, спрямовані на його незаконне відчуження. Зокрема, 10 листопада 2025 року відповідачка ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О., реєстровий № 2100), за яким відчужила вищезазначену спільну квартиру на свою матір, ОСОБА_3 . Окрім вказаного майна, подружжя за час шлюбу набуло у власність цінні папери іноземних компаній, оформлені на ім?я відповідачки, які, за наявною у позивача інформацією, остання так само відчужила протягом 2023-2025 років і привласнила собі усі вказані доходи від продажу спільного майна подружжя. У жовтні 2021 року відповідачка здійснила продаж 1400 одиниць акцій, викупивши їх по 2.05 $, і продавши по ринковій ціні акцій. Ціна акції на той момент $21.5, сума продажу ($21.5 - $2.05) * 1400 = 27230,00 доларів США. Позивачеві також відомо, що відповідачка здійснювала продаж частини або всього пакету акцій від грантів RSU у вересні 2025 року. Станом на цей час можливо припустити, що відповідачка відчужила спільні акції у період 2021-2025 років на загальну суму 124 230,00 доларів США., що складає 5 254 929,00 грн. (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 27.11.2025 у розмірі 42,29 долара за 1 гривню), відповідно позивач має право претендувати на частину такого продажу у розмірі 2 627 464,5 грн. Таким чином, позивач має право на поділ майна подружжя, з приводу чого вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Разом з тим, на цей час відповідач має вільну можливість у будь-який час після звернення позивача із позовом до суду розпорядитись своїм майном, а саме - відчужити за договором, переоформити на своїх близьких осіб, внести до статутного капіталу юридичної особи тощо. Більше того, відповідач вже зробив це і фіктивно переоформив квартиру, що перебувала у спільній власності подружжя, на маму, з метою уникнення поділу, а також здійснила відчуження спільних цінних паперів подружжя.

Розглянувши подану представником позивача заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Згідно частини першої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Згідно частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Наведене в сукупності свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Саме такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Також Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.

За змістом наведених вище приписів, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала на те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті, заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь - які дії зі зміни фактичного стану, проведення перереєстрації, продажу, передачі в оренду або користування, іпотеку, довірчу власність, управління, заставу, або відчуження будь-яким способом зазначеної квартири, заборонити будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири, накласти арешт на грошові кошти у банках чи інших фінансових установах та майно ОСОБА_2 у межах суми стягнення у розмірі 6 937 214,50 грн.

Суд приходить висновку про те, що заява в частині накладення арешту на спірну квартиру із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії є обґрунтованою, оскільки існує загроза порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, вимоги заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми стягнення у розмірі 6 937 214,50 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не вбачається, що запропонований позивачем захід забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами.

При цьому слід зазначити, що на теперішній час вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги, що не може впливати на результат розгляду справи по суті позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Колісниченка А.С. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії зі зміни фактичного стану, проведення перереєстрації, продажу, передачі в оренду або користування, іпотеку, довірчу власність, управління, заставу, або відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Інші вимоги заяви залишити без задоволення.

Зазначити дані позивача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ).

Направити ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення до виконання даної ухвали три роки.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.О. Митрофанова