Справа № 2-2289/10
Провадження № 4-с/161/10/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

представника заявника Лукомської В.В.

державного виконавця Блищук П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Блищук Поліни Володимирівни,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2025 року заявник ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з вищевказаною скаргою в обґрунтування якої зазначила, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2010 року в справі № 2-2289/10 з неї та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі філії АТ «Брокбізнесбанк» 331103 грн. 31 коп. кредитної заборгованості, а також судові витрати по справі. 29 січня 2013 року Другим ВДВС відкрито виконавче провадження № 36261947 щодо примусового виконання судового рішення у справі № 2-2289/10. Також, 28 листопада 2025 року, їй стало відомо, що на картковий рахунок, на який вона отримує заробітну плату, накладено арешт. Після цього, 28 листопада 2025 року з карткового рахунку ОСОБА_1 були списані кошти в сумі 18 870,00, що були її заробітною платою. Також, 28 листопада 2025 року представником боржника адвокатом Лукомською В.В. та ОСОБА_1 року було подано клопотання про зняття арешту з коштів та повернення коштів, а саме з карткового рахунку, на який Боржник отримує заробітну плату та додано всі підтверджуючі документи. Листом від 16 грудня 2025 року № 178408 відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено, що подані заяви про зняття арешту з коштів, які знаходяться на даному картковому рахунку та повернення стягнених коштів задоволенню не підлягають. Вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не повернення коштів та відмови у знятті арешту з карткового рахунку, що призначений для виплати заробітної плати. Слід зазначити, що ОСОБА_1 працевлаштована на посаді завідувача відділенням загальної патології обласного патанатомічного бюро з 08 жовтня 2025 року. Усі виплати по заробітній платі Боржник отримує на зарплатну картку, картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Волинському ОУ АТ «Ощадбанк», який є зарплатним рахунком під Комунальне підприємство «Волинська обласна клінічна лікарня». Це підтверджується карткою реквізитів АТ «Ощадбанк», та платіжними інструкціями про зарахування заробітної плати. Вказує, що заробітна плата є єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 , а тому накладення арешту на цей рахунок та списання заробітної плати в сумі 18 870,00 грн. позбавило Боржника конституційного права на отримання заробітної плати та належний життєвий рівень. Окрім того, 04 грудня 2025 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук П.В. звернено стягнення на доходи Боржника у розмірі 20%. На підставі викладеного просить суд: 1) Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук Поліни Володимирівни в рамках виконавчого провадження № 36261947 щодо відмови ОСОБА_1 у знятті арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Волинському обласному управлінні Акціонерного товариства «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 ; 2) Зобов`язати Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук Поліну Володимирівну зняти арешт з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Волинському обласному управлінні Акціонерного товариства «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 ; 3) Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук Поліни Володимирівни в рамках виконавчого провадження № 36261947 щодо відмови повернення коштів, що були стягнуті повністю з заробітної плати ОСОБА_1 28.11.2025 року в сумі 18 870,00 грн. в даному виконавчому провадженні; 4) Зобов`язати Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук Поліну Володимирівну повернути кошти, що були стягнуті повністю з заробітної плати ОСОБА_1 28.11.2025 року в сумі 18 870,00 грн. в даному виконавчому провадженні ОСОБА_1 .

13 січня 2026 року від державного виконавця Блищук П.В. надійшов відзив на скаргу. В обгрунтування своїх заперечень щодо скарги остання зазначає, що з метою виконання Виконавчого листа №2-2289/10 виданого 08 червня 2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області державним виконавцем на підставі статті 56 Закону, 28 травня 2020 року та 07 червня 2022 року винесено постанови про арешт коштів боржника, та спрямовані до банків та інших фінансових установ, що інтегровані у електронно-цифровий документообіг із АСВП: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк», АТ «АКБ «Львів», АТ «Кредобанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «Агропросперіс Банк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Банк Авангард», АТ «Сенс Банк», АТ «Банк Альянс», ПАТ АБ «Південний», АТ «Альтбанк». Згідно Ухвали №2-2289/10 від 01 листопада 2022 року виданої Луцьким міськрайонним судом Волинської області про зняття арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в Акціонерному товаристві «Райфейзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 . Державним виконавцем 25 листопада 2022 року винесена постанова про зняття арешту з рахунку НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк Аваль». За період з 25 листопада 2022 року по 16 грудня 2025 року державним виконавцем не виносились повторно постанови про арешт коштів боржника. Боржнику ОСОБА_1 неодноразово надсилались виклики державного виконавця, на які остання до відділу не з`являлася. Боржником умисно, з метою перешкоджання виконання виконавчих документів не надано достовірні відомості про зміну його місця роботи, що є його обов`язком відповідно до п. 3 та п. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані дії боржника є свідомими діяннями (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього були всі реальні можливості і цьому не заважали будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Зазначає, що виконуючи виконавчі провадження, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться. Надалі банк повідомляє виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повертає йому постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Рахунок заявника № НОМЕР_4 , відкритий в Волинському ОУ АТ «Ощадбанк» на який накладено арешт та списано кошти, не має статусу поточного рахунку фізичної особи в національній валюті, який призначено виключно для зарахування заробітної плати та на нього підлягають зарахуванню будь-які платежі, що надійдуть від будь-яких платників, кошти зараховані на такий рахунок, мають статус власних коштів позивача, що зберігаються на ньому. Також, боржником ОСОБА_3 чи її представником ОСОБА_4 не надано доказів, які свідчать, що головний державний виконавець на час винесення постанови про накладення арешту коштів був обізнаний та отримував від позивача, банків, інших підприємств, установ чи організацій інформацію про віднесення певних рахунків боржника до рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. З огляду на це, виконавець не може бути обізнаним про точні реквізити таких рахунків та, як наслідок, при накладенні арешту на кошти позбавлений можливості виокремити такі рахунки. Крім того, законодавчо рахунки для отримання заробітної плати прямо не віднесено до рахунків із спеціальним режимом використання. Вичерпний перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення, визначений у статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» і заробітна плата до нього не включена. Відомості про те, що рахунки, на яких містяться кошти боржника, мають спеціальний режим використання, та про те, що на рахунки боржника заборонено накладати арешт або звертати стягнення у державного виконавця станом на 21 січня 2026 рік відсутні, а також заяви із зазначених питань на адресу відділу не надходили. Вимоги про отримання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків сформовані державним виконавцем зокрема востаннє 26. листопада 2025 року. У зв`язку з отриманням повідомлення від банківської установи про наявність на рахунку ОСОБА_1 коштів, керуючись частиною 3 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем виставлено платіжні вимоги на примусове списання коштів. В результаті зазначених виконавчих дій з рахунку ОСОБА_1 стягнуто відповідні кошти для погашення заборгованості та підстави для їх повернення відсутні. Також, в межах виконавчого провадження №36261947 державним виконавцем 12 березня 2024 виносилась постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника проте жодних відрахувань від Підприємства «`МЕДОКЕМІ ЛІМІТЕД» не здійснилось. Оскільки було встановлено, що згідно відповідей на вимоги від 26 листопада 2025 року про отримання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків, боржник користується рахунками у АТ «Ощадбанк», та наявні кошти на них, державним виконавцем 26 листопада 2025 року у виконавчому провадженні сформовано платіжну вимогу про примусове списання коштів з рахунку боржника та направлено в АТ «Ощадбанк» згідно ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». В результаті зазначених виконавчих дій кошти, які було списано з рахунку боржника 28 листопада 2025 року у сумі 18 870,00 грн. знаходяться на депозитному рахунку Відділу ДВС у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Звернення стягнення на кошти боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника це дві різні виконавчі дії. Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року № 2129-IX не забороняється звернення стягнення на кошти боржника, які знаходяться на рахунках, що відкриті у банківських установах. За таких обставин вимоги позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення коштів, є безпідставними та необґрунтованими

У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала з підстав, які викладені у вищевказаній скарзі, просила скаргу задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги з підстав виклалених у відзиві.

Представник заінтересованої особи - стягувача ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» (який є правонаступником АТ «Брокбізнесбанк»), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань чи письмових заперечень від нього на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторони стягувача.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Статтею 447-1 ЦПК України визначено, що Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Також, в ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2010 року в цивільній справі № 2-2289/10 з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі філії АТ «Брокбізнесбанк» 331103 грн. 31 коп. кредитної заборгованості, а також судові витрати по справі.

На виконання вищевказаного судового рішення, 08 червня 2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано відповідні виконавчі листи, які в подальшому були пред`явлені до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів).

29 січня 2013 року державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Воробей O.A. було відкрито виконавче провадження № 36261947 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-2289/10 відносно боржника ОСОБА_5

13 січня 2021 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Біловою В.А. було проведено заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні № 36261947 із АТ «Брокбізнесбанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс», про що винесено відповідну постанову.

07 червня 2022 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Біловою В.А. було винесено у виконавчому провадженні № 36261947 постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення даної постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Судом також встановлено та державним виконавцем не оспорюється, що на підставі вищевказаної постанови про арешт коштів боржника від 07 червня 2022 року у виконавчому провадженні № 36261947, було накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Волинському обласному управлінні Акціонерного товариства «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1

28 листопада 2025 року з даного рахунку було списано грошові кошти в сумі 19023,83 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Відділу ДВС у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Списання саме такої суми коштів з рахунку заявниці підтверджується різницею зазначених в повідомленнях Ощадбанку сум, на які встановлено арешт (332013,31-312989,48=19023,83) та скріншотом смс-повідомлення банку.

28 листопада 2025 року представником боржника адвокатом Лукомською В.В. та ОСОБА_1 року було подано клопотання про зняття арешту з коштів та повернення коштів, а саме з карткового рахунку, на який Боржник отримує заробітну плату.

Однак, листом від 16 грудня 2025 року № 178408 відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив, що подані заяви про зняття арешту з коштів, які знаходяться на даному картковому рахунку та повернення стягнених коштів задоволенню не підлягають.

Крім того, 04 грудня 2025 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук П.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20%.

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що заробітна плата є її єдиним джерелом доходу, а тому накладення арешту на відповідний рахунок та списання заробітної плати в розмірі 18870 грн. позбавило її конституційного права на отримання заробітної плати та належний життєвий рівень.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .

У відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Пунктом 2 частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України Про електроенергетику, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 , поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України Про виконавче провадження встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що постановою державного виконавця було накладено арешт, зокрема, на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на ім`я боржника та використовується для виплати їй заробітної плати.

Згідно з Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 162, поточний рахунок це рахунок (уключаючи рахунок із спеціальним режимом використання), що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України (підпункт 12 пункту 3 цієї Інструкції).

Пунктом 4-1 цієї інструкції установлено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Саме на банківську установу, де у боржника відкриті рахунки, у відповідності до положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому.

Відповідно до картки реквізитів для проведення карткової операції поповнення карткового рахунку картковий рахунок № НОМЕР_5 в ОУ АТ «Ощадбанк» використовуєть як зарплатний рахунок під КП «Волинська обласна клінічна лікарні», отримувач ОСОБА_1 .

Разом з тим, немає даних про те, що даний рахунок у відділенні АТ «Ощадбанк» відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, що на цей рахунок підлягає зарахуванню лише заробітна плата і не можуть бути внесені інші кошти, наприклад грошові перекази.

Усі кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У свою чергу, ОСОБА_1 , посилаючись у скарзі на неправомірне накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на її ім`я та призначений для виплати їй заробітної плати, не надала суду доказів того, що такий рахунок та кошти на ньому є такими, на які законом заборонено накладення арешту та звертати стягнення, і що списані в розмірі 19023,83 грн. кошти були виключно її заробітною платою, а не коштами іншого призначення.

Так само, боржником не надано доказів того, що банківською установою, вказаний рахунок та кошти на ньому визнані такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, що у свою чергу було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені скарги ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447, 449, 450-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Блищук Поліни Володимирівни.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 23 січня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області І.Б. Плахтій