Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1390/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 лютого 2026 р.с-ще Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Єгорової Н.І.,

при секретареві Маковецькій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка ,в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 30.04.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 30.04.2024-100000161. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронними підписами. Відповідачем під час укладення кредитного договору № 30.04.2024-100000161 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000 грн, , строком на 210 днів, дата поверненя кредиту 25.11.2024, фіксована незмінна ставка у розмірі 1% за день за користування кредитом; комісії у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 2400 грн та нараховується у день видачі кредиту, а також сплати неустойки в розмірі 120 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

За загальними умовами вказаного договору позичальник ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на умовах строковості, платності і поворотності. Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредитні кошті в розмірі 12000грн, що підтверджується квітанцією про видачу коштів від 30.04.2024 на строк, вказаний в заявці. Відповідно до умов договору, заявка є невід"ємною частиною пропозиції укладення кредитного договору, з якою позичальник ознайомилася при укладені кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 04.12.2025 у неї утворилась заборгованість у розмірі 16800грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5100,00 грн., по процентам в розмірі 7140,08грн., неустойки у розмірі 4560 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16800.13 грн. та судові витрати у виді судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, в позовній заяві просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідачем ОСОБА_1 надано суду відзив на позовну заяву, в якому з вимогами позову не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує,зокрема, що кредитні кошти не отримувала, що долучена до позовної заяви довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежать від волевиявлення дій одної сторони (кредитора). Даний документ не містить відомостей про те, що чи видавалися кредитні кошти відповідачу. Крім того, зазначає,що позичальник звільняється в період військового стану від сплати неустойки, а денна процентна ставка не може перевищувати 1%.Вважає, що позивачем не надано доказів про отримання нею кредитних коштів, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача в судове засідання надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що викладені обставини у відзиві відповідачем ОСОБА_2 не підтверджені будь-якими доказами. Позивачем надано достатньо письмових доказів про надання кредитних коштів відповідачеві та отримання нею даної суми.. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу Liqpay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів..Електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку..

Із матеріалів справи вбачається, що 30.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) №30.04..2024-100000161Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронними підписами. Відповідачем під час укладення кредитного договору № 30.04.2024-100000161 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000 грн, , строком на 210 днів, дата поверненя кредиту 25.11.2024, фіксована незмінна ставка у розмірі 1% за день за користування кредитом; комісії у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 2400 грн та нараховується у день видачі кредиту, а також сплати неустойки в розмірі 120 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. .

Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 12 000,00 грн, що підтверджується квитанцією інтернет еквайрингу Liqpay про видачу коштів від 30.04.2024 року, ID операції , номер платіжного інструменту: 537541*58.

Згідно з п. 3.1. Договору, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію.

Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача: 5375-41ХХ-ХХХХ-8558.

Згідно із п. 4.3. Договору, Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця , а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою а б о зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання Кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання Кредиту, днем/датою надання Кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої Кредитодавцем платіжної операції з надання Кредиту не з вини Кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. Неможливість видачі Кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням Позичальника для її отримання у Дату надання/видачі кредиту, зазначену в Заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний Договір є розірваним та припиненим з Дати надання/видачі кредиту, зазначеної в Заявці У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.

Відповідно до п. 6.1. Договору, Позичальник зобов`язався використати використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Згідно із пункту 9.1. Договору, у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/ або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Позикодавець виконав свої зобов"язання щодо надання позичальнику грошових коштів в кредит, про що свідчить квитанція про перерахування коштів.

Відповідач неналежним чином виконувала свої зобов"язання по поверненню кредиту, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 16800.13 грн.

Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №30.04..2024-100000161, заборгованість ОСОБА_1 складається із 5100.05 грн основного боргу, 7140.08 грн процентів, 4560 грн неустойки, а всього 16800.13 грн. Проценти нараховано за період з 30.04.2024 по 25.11.2024.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання»(статті530,631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом..

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд вважає доведеним укладення кредитного договору між ТОВ "Споживчий центр" з ОСОБА_1 в електронній формі, шляхом підписання відповідачем електронним підписом.

Відповідно до копії квитанції від 30.04.2024 позичальнику були перераховані кошти, які відповідач отримала та користувалася ними. Факт отримання та користування коштами підтверджено частковим погашенням кредиту, що було враховано позивачем при звернені до суду.

Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідачки складається із тіла кредиту в сумі 5100.05 грн. та заборгованості про процентам за користування кредитом в сумі 7140.08 грн.( проценти нараховані в межах строку кредитного договору з 30.04.2024 по 25.11.2024), які суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає їх правомірними і як такими, що відповідають умовам договору та вимогам ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України.

Щодо нарахування та стягнення неустойки в розмірі 4560 грн., суд приходить до наступного висновку.

Умовами договору передбачено нарахування неустойки в розмірі 120 грн. за кожен день невиконання кожного окремого зобов"язання незалежно від суми невиконання зобов"язання.. На підставі змін, внесених до Закону України" Про споживче кредитування" кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов"язань.

Однак, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем частково вносилися платежі на погашення суми кредиту. Однак, ні позовна заява , ні розрахунок заборгованості не містять повного, детального розрахунку нарахування пені, що не дає можливості суду перевірити розмір та правомірність нараховання неустойки.

За таких обставин, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення неустойки в розмірі 4560 грн.- не доведеною і як такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач заперечує укладення кредитного договору, не згодна з нарахуванням заборгованості, однак крім відзиву на позов, доказів на підтвердження чи спростування обставин щодо неукладення договору суду не надала.

Водночас, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, згідно яких зазначено, що стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і неспростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладення зазначених договорів, останні у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належними підставами для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін.

У підписаному відповідачем кредитному договорі №30.04..2024-100000161 від 30.04.2024 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Враховуючи що відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно і в повному обсязі не повернула кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором №30.04..2024-100000161 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5100.05 грн та заборгованість по процентам в розмірі 7140.08 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 1764.89 грн.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України,cуд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, ) заборгованість за договором №30.04..2024-100000161 від 30.04.2024 у розмірі 12240.13 грн., з яких 5100.05 грн- заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по процентам в розмірі 7140.08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, ) судові витрати у виді судового збору у розмірі 1764.89 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.І.Єгорова