Провадження № 2/344/1194/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

04 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Катрич М.-Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач») про усунення перешкод в користуванні квартирою, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 передати ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 13.06.2017 року по 14.04.2020 року, Позивач з Відповідачем перебував у шлюбі. В період шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2017 року набули квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки після розірвання шлюбу згоди щодо розподілу спільної сумісної власності між нами не було досягнуто, ОСОБА_1 змушений був звертатися до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Як зазначено Позивачем, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року в справі №344/2327/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Уже тривалий час Відповідач, чинить перешкоди в користуванні даною квартирою, а саме змінила вхідний замок та не впускає до приміщення. При останній спробі Позивача зайти в свою квартиру, він був змушений викликати патрульну поліцію. Подія мала місце 12 травня 2025 року, що підтверджується листом ГУНП в Івано- Франківській області № від 01.07.2025 (349281) та листом УПП в Івано- Франківській області №62-АЗ/41/20/03-2025 від 15 липня 2025 р.

У позовній заяві вказано, що поліція розглянувши його заяву усно повідомила, що між ними наявні цивільно-правові відносини у зв`язку із чим рекомендувала йому звернутися до суду для вирішення питання про усунення перешкод в користуванні квартирою.

Оскільки, в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні житлом Відповідач не бажає, а Позивач зазначає, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його учасі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від Відповідача не надходило.

Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, Судом встановлено наступне.

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності. ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.06.2023 року в справі №344/2327/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 14.04.2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що складено актовий запис №58.

Згідно листа №62-АЗ/41/20/03-2025 від 15.07.2025 у відповідь на адвокатський запит УПП в Івано-Франківській області повідомляє, що відповідно до даних системи «Інформаційний портал Національної поліції України) 12.05.2025 року о 11:30 екіпажом патрульної поліції було отримано на опрацювання повідомлення від гр. ОСОБА_1 про те, що дружина не впускає до квартири, 1/2 якої згідно рішення суду належить заявнику.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, будучи співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Позивач має право користуватися нею, однак у зв`язку з чиненням відповідних перешкод з боку Відповідача, Позивач не має можливості реалізувати такого наміру.

У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316, 317, 319, 321 ЦК України).

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 382 ЦК України визначає, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В ст. 9 Житлового кодексу зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

В позовній заяві Позивач стверджує, що Відповідач ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою, не надає йому ключів від неї, не впускає для проживання.

Даний факт підтверджується листом №62-АЗ/41/20/03-2025 від 15.07.2025 у відповідь на адвокатський запит УПП в Івано-Франківській області, у якому зазначено, що прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , поліцейськими було виявлено заявника ОСОБА_1 , який повідомив, що ОСОБА_2 не впускає його в квартиру, 1/2 згідно рішення суду належить ОСОБА_1 ..

В той же час, чинним законодавством України не передбачено обмеження правомочності співвласника на розпорядження квартирою, яка є у частковій власності, необхідністю попередньо встановленого порядку користування такою квартирою.

Зокрема, порядок здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, чинним законодавством визначено першочергове загальне правило, за яким право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

При цьому, співвласники не позбавлені права на укладення між собою відповідних письмових, в тому числі, нотаріально посвідчених, договорів щодо порядку користування майном, а, у разі неможливості такого, - встановити такий порядок користування в судовому порядку.

При цьому, відсутність укладеного між співвласниками договору про порядок користування спільним майном, як і відсутність відповідного судового рішення про порядок користування ним, не може бути підставою для обмеження права співвласника на користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, в тому числі, перешкоджання його законному праву на проживання в ній.

Натомість, зі змісту наданих суду документів, вбачається, що між Позивачем та Відповідачем склалися неприязні відносини, а факт перешкоджання Відповідачем Позивачу у проживанні у квартирі знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, стороною Відповідача не наведено.

За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що порушене право ОСОБА_1 на користування належним йому на праві спільної часткової власності квартирою (зокрема, право на проживання в цій квартирі) підлягає захисту шляхом зобов`язання Відповідача ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом примусового вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири, та зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від даної квартири.

Крім того, з метою захисту порушеного права Позивача, Суд вбачає підстави для зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки така позовна вимога є передумовою ефективного захисту прав Позивача на проживання в даній квартирі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

1. Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.