справа № 367/9595/25 головуючий у суді І інстанції Третяк Я.М.
провадження № 22-ц/824/4052/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Івіною Мариною Юріївною на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

у проваджені Ірпінського міського суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна.

07 жовтня 2025 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Івіна М.Ю. подала клопотання про стягнення судових витрат з відповідача у сумі 35 000,00 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2025 року прийнято відмову від позову представника позивача ОСОБА_1 - адвокатки Івіної М.Ю., провадження у справі закрито. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50% судового збору. В іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Івіна Марина Юріївна через систему Електронний суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, незабезпечення балансу інтересів усіх учасників справи, просили скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині та стягнути з Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Представником позивача неодноразово направлялися адвокатські запити на адресу відповідача, а також подавалася скарга з метою врегулювання спору в досудовому порядку. Проте відповідач залишив зазначені звернення без реагування. Лише після подання позовної заяви та відкриття провадження відповідач усунув порушення, знявши арешт з квартири, який було безпідставно накладено.

Тим самим працівники ВДВС своїми неправомірними діями створили ситуацію, у якій позивач зіткнулась з необґрунтованими обмеженнями своїх майнових прав та була вимушена звернутись за правничою допомогою для відновлення порушених прав. Такі обставини свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю ВДВС та зверненням до суду з відповідним позовом.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не має права втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правничої допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору у розумінні ст. 627 ЦК.

Отже, зазначене твердження підкреслює, що всі витрати, які адвокат несе на кожному етапі представництва в суді, є складовою правничої допомоги і повинні компенсуватися справедливо, що є частиною принципу пропорційності витрат.

Витрати, які має понести позивач на професійну правову допомогу документально підтверджені та доведені, зобов`язання зі сплати гонорару є належним чином зафіксованим у письмовій угоді сторін, а відтермінування строку виконання цього зобов`язання не впливає на право позивача на компенсацію таких витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, що становить 35 000,00 грн є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідного доручення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Івіною Мариною Юріївною на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

13 лютого 2026 року представниця Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Зуб Д.В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти доводів апелянтки вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. Звернула увагу на неспівмірність заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу зі складністю справи.

16 лютого 2026 року представниця ОСОБА_1 ) - адвокатка Кулакова С.С. подала заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких вимоги апеляційної скарги підтримала.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_1 - адвокатка Кулакова Світлана Сергіївна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судове засідання представник Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

16 лютого 2026 року представниця Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Зуб Д.В., діючи в інтересах відповідача, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку частими повітряними тривогами, необхідністю перебувати в укритті, а також обмеженнями і перебоями у сполученні між містами Київ та Запоріжжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд у межах своїх повноважень дійшов висновку про визнання причини неявки представника Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання такою, що не доведена належними та допустимими доказами, а отже є неповажною. Таким чином, з огляду на належне повідомлення про судове засідання учасників справи, з урахуванням правового висновку Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі №752/8103/13-ц, категорії справи, та строку її розгляду, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів за відсутності належним чином повідомленого учасника справи.

Заслухавши думку учасниці справи, яка прибула в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів понесення (оплати) наданої правничої допомоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У цій справі позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві заявила до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги надано копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1974067, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №41/2026 від 27 лютого 2025 року; копію договору про надання правової допомоги №41/2025, укладеного 27 лютого 2025 року між АО «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_1 ; копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №41/2025 від 27 лютого 2025 року; копію договору про співробітництво (залучення адвоката), укладеного 13 серпня 2025 року між АО «ГРЕЙСЕРС» та Івіною М.Ю. ; копію акта приймання наданих послуг №1 від 22 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №41/2025 від 27 лютого 2025 року.

Так, 27 лютого 2025 року між АО «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №41/2025.

13 серпня 2025 року між позивачем та АО «ГРЕЙСЕРС», в особі керуючого партнера Лисенка С.С., укладено додаткову про надання правничої допомоги №41/2025 від 27 лютого 2025 року.

Відповідно до п.1. додаткової угоди, дана угода визначає строки, вартість, порядок оплати та розмір гонорару АО «ГРЕЙСЕРС» за надання правничої допомоги ОСОБА_1 при вирішенні спору між ОСОБА_1 та Бердянським відділом державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 додаткової угоди сторони домовилися, що загальний фіксований розмір гонорару АО «ГРЕЙСЕРС» за надання правничої допомоги у справі за позовом клієнта про зняття арешту з майна становить 35 000,00 грн.

Згідно п. 3 додаткової угоди, зазначений гонорар визначений в п.2 додаткової угоди підлягає сплаті клієнтом шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок АО «ГРЕЙСЕРС» або готівкою не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання клієнтом рішення суду у цій справі.

За змістом Акта приймання наданих послуг №1 від 22 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги №41/2025 від 27 лютого 2025 року, АО «ГРЕЙСЕРС» надало, а клієнт прийняв послуги правничої допомоги загальною вартістю 35 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку вказаному Акту місцевий суд зазначив, що він ніким не підписаний. Вказане не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується а.с. 120 на якому наявні підписи як представника АО «ГРЕЙСЕРС» так і ОСОБА_1 . На зворотній стороні а.с. 120 міститься інформація про послуги адвоката, які враховано у суму 35 000,00 грн. До них віднесено: консультація з питань зняття арешту - 2 год.; підготовка та подача адвокатського запиту до Бердянського ДВС від 23 липня 2025 року - 1 год.; підготовка та подача адвокатського запиту до Бердянського ДВС від 29 липня 2025 року - 30 хв.; підготовка та подача заяви про скасування арешту від 05 серпня 2025 року - 1 год.; підготовка та подача адвокатського запиту до ДМС - 30 хв.; підготовка та подача позовної заяви - 4 год.; підготовка та подача клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції - 30 хв.; підготовка та подача клопотання про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу - 1 год.; участь адвоката у підготовчому судовому засіданні 09 жовтня 2025 року - 1 год.

Відмовляючи у розподілі витрат на професійну правничу допомогу з підстав відсутності доказів понесення (оплати) наданої правничої допомоги місцевий суд залишив поза увагою сталу практику Верховного Суду з цього питання. Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Тобто, навіть за відсутності доказів фактичної оплати судових витрат суд зобов`язаний здійснити їх розподіл. Особливо, враховуючи, погоджену між позивачкою та представником умову щодо оплати наданих послуг після отримання клієнтом рішення суду у справі (п. 3 Додаткової угоди №1) .

При цьому, на момент підписання вказаної угоди її сторони не знали та не могли знати ухваленням якого судового рішення закінчить розгляд справи (у формі рішення чи ухвали).

За правилами ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки у цій справі позивачка відмовилася від позову у зв`язку із задоволенням її вимог відповідачем після пред`явлення позову до суду, понесені нею судові витрати підлягають розподілу у загальному порядку.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В ході розгляду справи представник Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України заявив про необґрунтованість витрат позивача на правову допомогу та їх неспівмірність зі складністю справи.

З урахуванням вказаних положень закону та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає, що визначений АО «ГРЕЙСЕРС» та ОСОБА_4 розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу у 35 000,00 грн не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

З огляду на фактичний обсяг послуг, наданих позивачці, їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає співмірними витрати позивач на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 7 000,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та типовості спірних правовідносин.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та, у зв`язку з цим, порушення норм процесуального права, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині розподілу витрат на правничу допомогу не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишена без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій частині.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржувалася, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалася.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Івіною Мариною Юріївною - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 жовтня 2025 року в частині розподілу витрат на правничу допомогу - скасувати.

Стягнути з Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, фактичне місцезнаходження: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Приходська, буд. 58) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова