ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1302/24 Номер провадження 22-ц/814/1195/26Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Комаренко Оксани Валеріївни

на додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Тесленко Т. В., повний текст рішення складений 15 жовтня 2025 року

у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Комаренко Оксани Валеріївни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє через свого законного представника його матір ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляяють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту постійного перебування на утриманні, -

В С Т А Н О В И В:

05.06.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Комаренко О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного перебування на утриманні, в якому просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно знаходилась на утриманні свого онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому числі і на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 1-5).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 є онуком позивача, якому вона та його брату була опікуном, оскільки їх мати (її донька ОСОБА_5 ) була визнана безвісно відсутньою. Онук проживав разом з нею, вона замінила йому батьків, доглядала його та повністю ним опікувалася. З моменту повноліття ОСОБА_4 надавав їй матеріальну допомогу, допомагав по господарству. Після вступу в ЗСУ у 2019 і до моменту своєї загибелі постійно навідував її, підтримував та надавав посильну допомогу. Вважає, що викладені обставини доводять факт її перебування на утриманні онука.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача малолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , через законного представника його матір ОСОБА_2 (т.1 а.с. 126-127).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору, військову частину НОМЕР_1 (т.1 а.с. 162).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Комаренко Оксана Валеріївна до ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, співвідповідач ОСОБА_3 , який діє через свого законного представника - його матір ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо спору: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту постійного перебування на утриманні відмовлено (т.3 а.с. 27-39).

05.03.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Тимошенко Д.В. через систему «Електронний суд» сформував до Кобеляцького районного суду Полтавської області заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.02.2025 у справі №532/1302/24 не вирішено питання про розподіл витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у зв`язку з тим, що у відзиві на позовну заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомлено суд про те, що докази понесених витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення судом рішення. Відповідач ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом даної справи у суді першої інстанції сплатила витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52 000 грн.

Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року клопотання представника позивача адвоката Комаренко Оксани Валеріївни про зменшення судових витрат на правничу допомогу задоволено.

Заяву адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича в інтересах відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Комаренко Оксана Валеріївна до ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, співвідповідач ОСОБА_3 , який діє через свого законного представника - його матір ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо спору: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту постійного перебування на утриманні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 27 000,00 гривень.

Додаткове рішення мотивоване тим, що клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, подане стороною позивача, заслуговує на увагу, оскільки суд першої інстанції зважає на відсутність складності процесуальних документів, поданих адвокатом, та відсутність будь-яких розрахунків у цій справі, кількості та суті позовних вимог та завищеного часу, який витратив адвокат на виготовлення наданих суду процесуальних документів, зазначеного в розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу. Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, похилий вік позивача та її статус як внутрішньо переміщеної особи, поведінки позивача під час судового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 27 000 гривень.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Комаренко О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що зазначені представником відповідача витрати не містять розумного розміру, а саме одне судове засідання від 29.11.2024 визначено у розмірі 10 000 грн, що перевищує місячну мінімальну заробітну плату. Представник відповідача вказує, що вартість заяви про ознайомлення з матеріалами справи, що складається з одного абзацу, становить 1000 грн, як і заява про відеоконференцію 1000 грн, що є неспівмірним витраченому часу та критеріями розумності. Суд першої інстанції не взяв до уваги надуманість витрат, так у відзиві, поданому 06.08.2024, представник вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 25 000 грн. Проте, ця сума є надуманою, оскільки згідно додатку №1 від 29.07.2024 пункт 1.4. визначено ціну послуг у розмірі 21 000 грн. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що представник відповідача, всупереч вимог п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, просить суд стягнути витрати за виконану роботу (надані послуги) на підставі доказів, які не дають можливості визначити їх дійсну вартість. Представник відповідача не вказує у договорі про надання правової допомоги, у якій саме судовій справі було надано правову допомогу, оскільки ці ж самі сторони з тих самих підстав через зміну позицій Верховного Суду приймали участь у декількох судових справах, а саме судова справа №545/6271/22 (фактове), №532/437/23 (зміна юрисдикції). До матеріалів справи долучені довідки про доходи позивача, довідку про ВПО, про стан хронічних захворювань, що свідчить про неможливість стягнення витрат на правову допомогу з особи, яка втратила все через повномасштабну збройну агресію.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Кобеляцького районного суду від 28.02.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Комаренко Оксана Валеріївна до ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, співвідповідач ОСОБА_3 , який діє через свого законного представника - його матір ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо спору: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту постійного перебування на утриманні відмовлено (т.3 а.с. 27-39).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25.08.2025 рішення Кобеляцького районного суду залишено без змін (т.3 а.с. 113-118).

Відповідач ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом цієї справи у суді першої інстанції сплатила витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52 000,00 грн, на підтвердження чого надано відповідні докази: договір про надання правової допомоги №1 від 10.11.2022 (а.с. 3а матеріалів справи №2-др/532/5/25), додаток №1 від 29.07.2024 до договору про надання правової допомоги (а.с. 4 матеріалів справи №2-др/532/5/25), акт №1 виконаних робіт від 28.02.2025 (а.с. 5 матеріалів справи №2-др/532/5/25), квитанцію №1 від 29.07.2024 до прибуткового касового ордеру (а.с. 11 матеріалів справи №2-др/532/5/25), квитанцію №2 від 20.08.2024 до прибуткового касового ордеру (а.с. 10 матеріалів справи №2-др/532/5/25), квитанцію №3 від 30.10.2024 до прибуткового касового ордеру (а.с. 9 матеріалів справи №2-др/532/5/25), квитанцію №4 від 29.11.2024 до прибуткового касового ордеру (а.с. 8 матеріалів справи №2-др/532/5/25), квитанцію №5 від 21.02.2025 до прибуткового касового ордеру (а.с. 7 матеріалів справи №2-др/532/5/25), квитанцію №6 від 28.02.2025 до прибуткового касового ордеру (а.с. 6 матеріалів справи №2-др/532/5/25).

Представник позивача адвокат Комаренко О.В. зазначає, що представник відповідача у клопотанні про стягнення витрат вказав, що розмір витрат на послуги адвоката становить в сумі 52 000 грн, проте такий розмір не є розумним, враховуючи поміж іншого, воєнний стан в країні, розмір мінімальної заробітної плати на місяць (вартість години роботи становить 42,60 грн) та пенсії, оскільки позивач є пенсіонером та внутрішньо-переміщенною особою, без власного житла (а.с. 35-36 матеріалів справи №2-др/532/5/25).

Розмір витрат на правову допомогу 52 000 грн є неспівмірним зі:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки справа за №532/1302/24 містить одну позовну вимогу та відноситься до типової справи, має одного позивача та одного відповідача;

- більшість процесуальних заяв (ознайомлення з матеріалами справи, участь у відеоконференції, клопотання про відкладення) визначено неспівмірно, як по кількості годин 1 година, так і по вартості 1000 грн;

- витраченим часом, так розмір витрат на проведення одного засідання 6 000 грн є максимально завищеним, враховуючи, що судове засідання в сукупності в середньому тривало 1-2 години.

Тому, прохала суд враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015), а також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 свідчить, що суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити розмір витрат на правову допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Адвокатом Тимошенком Д. В. було витрачено 29 годин на надання правничої допомоги ОСОБА_2 , про що свідчить акт №1 виконаних робіт від 28.02.2025 (а.с. 5 матеріалів справи №2-др/532/5/25).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів післяухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосудия №R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обгрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн, виходячи з наступного.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 27 000 грн, виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява №49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26.09.2024 у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Тимошенком Д.В. на підставі договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) №1 від 10.11.2022 (а.с. 3а матеріалів справи №2-др/532/5/25).

Відповідно до акту №1 виконаних робіт від 28.02.2025, виконаних адвокатом Тимошенком Д.В. згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) №1 від 10.11.2022, сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг): надання консультації стосовно поданої позовної заяви ОСОБА_1 у справі №532/1302/24, де клієнт є відповідачем 1 год 2 000 грн; написання та подача відзиву на позовну заяву у справі №532/1302/24 від 06.08.2024 вх. №6/8-1 8 сторінок 8 000 грн; написання та подача заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді від 06.08.2024 вх. №6/8-2 1 сторінка 1000 грн; написання заперечення на відповідь на відзив від 19.08.2024 вхідний номер: 8750/24-Вх 7 сторінок 7 000 грн; написання та подача заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 19.09.2024, номер документа 9831/24-Вх 1 сторінка 1000 грн; участь в судовому засіданні 26.09.2024 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів 1 засідання 2 000 грн; участь в судовому засіданні 30.10.2024 в приміщенні суду з урахуванням витрат та часу на дорогу 1 засідання 6 000 грн; написання та подача клопотання про долучення доказів від 27.11.2024, номер документа 12924/24-Вх 2 сторінки 2 000 грн; написання та плдача клопотання про витребування доказів від 28.11.2024, номер документа 12984/24-Вх 2 сторінки 2 000 грн; участь у судовому засіданні 29.11.2024 в приміщенні суду з урахуванням витрат на дорогу (тривалість судового засідання з 09:39 по 14:42) 1 засідання 10 000 грн; написання та подача заяви про розгляд справи без участі відповідачів та представника від 23.01.2025, номер документа 989/25-Вх 1 сторінка 1000 грн; участь у судовому засіданні 21.02.2025 в приміщенні суду з урахуванням витрат на догорогу 1 засідання 6 000 грн; написання заяви про ухвалення додаткового рішення, направлення позивачу та в суд 2 год 4 000 грн, загальний розмір правничих витрат складає 52 000 грн (а.с. 5 матеріалів справи №2-др/532/5/25).

03.04.2025 представником ОСОБА_1 адвокатом Комаренко О.В. в системі «Електронний суд» сформовано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, за змістом якого зазначено, що представник відповідача у клопотанні про стягення витрат вказав розмір витрат на послуги адвоката становить в сумі 52 000 грн, проте такий розмір не є розумним, враховуючи поміж іншого, воєнний стан в країні, розмір мінімальної заробітної плати на місяць (вартість години роботи становить 42,60 грн) та пенсії, оскільки позивач є пенсіонером та внутрішньо-переміщенною особою, без власного житла. Обсяг наданих адвокатом послуг є неспівмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки справа за №532/1302/24 містить одну позовну вимогу та відноситься до типової справи, має одного позивача та одного відповідача; більшість процесуальних заяв (ознайомлення з матеріалами справи, участь у відеоконференції, клопотання про відкладення) визначено неспівмірно, як по кількості годин 1 година, так і по вартості 1000 грн; витраченим часом, так розмір витрат на проведення одного засідання 6 000 грн є максимально завищеним, враховуючи, що судове засідання в сукупності в середньому тривало 1-2 години (а.с. 35-36 матеріалів справи №2-др/532/5/25).

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, похилий вік позивача та її статус як внутрішньо переміщеної особи, поведінки позивача під час судового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 27 000 грн.

Оцінюючи співмірність визначеного розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд, перш за все, виходить з того, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним.

Заявлені представником ОСОБА_2 адвокатом Тимошенком Д.В. витрати в частині підготовки надання консультації; написання та подача заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді; написання заперечення на відповідь на відзив; написання та подача заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; участь в судовому засіданні 26.09.2024 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів; участь в судовому засіданні 30.10.2024 в приміщенні суду з урахуванням витрат та часу на дорогу; написання та подача клопотання про долучення доказів від 27.11.2024; написання та плдача клопотання про витребування доказів від 28.11.2024; участь у судовому засіданні 29.11.2024 в приміщенні суду з урахуванням витрат на дорогу (тривалість судового засідання з 09:39 по 14:42); написання та подача заяви про розгляд справи без участі відповідачів та представника від 23.01.2025; участь у судовому засіданні 21.02.2025 в приміщенні суду з урахуванням витрат на догорогу; написання заяви про ухвалення додаткового рішення, направлення позивачу та в суд, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз позовних вимог, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і підготовка та подання відзиву на позовну заяву не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на позов, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Тому, з огляду на типовість спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що ухвалений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу 27 000 грн є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 5 000 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, ухвалених до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з розміру 27 000 грн до розміру 5 000 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Комаренко Оксани Валеріївни задовольнити частково.

Додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 27 000 грн - змінити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розміру 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов