Провадження № 4-с/643/13/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Вишнякової Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2025 до суду надійшла скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій останній просить: визнати неправомірною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з майна, реєстраційний номер обтяження: 3609526, зареєстрованого реєстратором: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора на підставі постанови ДВС у Московському районі міста Харкова серії АА №584895 від 10 серпня 2006 року; визнати неправомірною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з майна, реєстраційний номер обтяження 9513207, зареєстрованого 12 лютого 2010 року реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови Московського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника № 1176 від 29 січня 2010 року; зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з всього майна скаржника, що накладений, на підставі постанови ДВС у Московському районі міста Харкова серії АА №584895 від 10 серпня 2006 року, зареєстрованого 16 серпня 2006 року реєстратором: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження 3609526; зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна скаржника, зареєстрований 12 лютого 2010 року реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови Московського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника № 1176 від 29 січня 2010 року, реєстраційний номер обтяження 9513207.

В обґрунтування скарги посилається на те, що ОСОБА_1 стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про арешт його нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційні номери обтяжень 3609526 та 9513207. Обтяження були накладені постановами Московського ВДВС про арешт майна АА584895 від 10 серпня 2006 року та №1176 від 29 січня 2010 року відповідно. Про виконавчі провадження в рамках якого (яких) було накладено вказані арешти скаржнику нічого невідомо. Листом Салтівського ВДВС у місті Харкові від 03 листопада 2025 року №263916 повідомлено, що згідно даних АСВП виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на примусовому виконанні у Відділі не перебувають. Щодо обтяження нерухомого майна, на теперішній час наявні відомості, зокрема: номер запису про обтяження, назва та адреса майна, ПІБ боржника, дата, номер постанов на підставі яких накладена заборона. Проте відомості щодо виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем винесено постанови серії АА №584895, 10.08.2006, 1176, 29.01.2010 зокрема номера виконавчого провадження згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, реквізитів виконавчого документа, який перебував на виконанні, стягувача тощо відсутні, в тому числі в автоматизованій системі виконавчого провадження. Згідно абзацу 1 пункту 3.19. розділу 3 Інструкціії з діловодства в органах державної виконавчої служби затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 №470/7 строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки від дати відмови у відкритті виконавчого провадження або дати завершення виконавчого провадження. Згідно абзацу 2 пункту 3.19. розділу 3 виконавчі провадження після закінчення терміну їх зберігання підлягають знищенню. Враховуючи зазначене вважають, що виконавчі провадження, в межах яких державним виконавцем винесено постанови серії АА №584895, 10.08.2006, 1176, 29.01.2010 на теперішній час знищені за закінченням строку зберігання. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч.4 ст. 59. Закону України «Про виконавче провадження», які на теперішній час відсутні. 24 листопада 2025 року на адвокатський запит надійшла відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №16444/0411/25 від 24 листопада 2025 року якою повідомлено, що згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 , встановлено наступне: Постанова Московського ВДВС ХМУЮ серії АА 584895 від 10 серпня 2006 року про накладення арешту на нерухоме майно, в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня; Додано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Харківського міського МУЮ серія АА №102494 від 29 січня 2010 року, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 в межах суми боргу. Інформації про будь-які інші виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 в Московському відділі ДВС, в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру частка якої належить заявнику та з інших джерел не виявлено. Заявник прийняв рішення добровільно погасити заборгованість перед ОСОБА_2 та виконати виконавчий лист б/ н від 03 червня 2005 року, хоча про вказане виконавче провадження йому ніколи не було відомо, а строки пред`явлення виконавчого листа до виконання давно сплинули. 24 листопада 2025 року заявник добровільно перерахував кошти у розмірі 3282,00 грн на рахунок Салтівського відділу ДВС. В той же час Салтівський відділ ДВС не має змоги зняти арешт, оскільки за їх відомостями матеріали виконавчих проваджень давно знищені, а точно встановити, що всі постанови винесено в рамках одного виконавчого провадження не можливо. 07 листопада 2025 року представником Скаржника направлено заяву до Салтівського відділу ДВС, в якій просив зняти арешти з майна Заявника, однак листом від 21 листопада 2025 року №290825 Салтівським відділом ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відмовлено у знятті арешту. Оскільки, вищезазначена заборгованість, яка стягувалась за виконавчим листом у вищезазначених виконавчих провадженнях була погашена боржником у повному обсязі, доцільність існування вищезазначених арештів відсутня, а їх наявність порушує права боржника як власника майна.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника скаржника ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд скарги без його участі та без участі скаржника, скаргу просить задовольнити.

Представник Салтівського відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 03.08.1999 реєстраційний № 5А-99-193387, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 23.10.2025 вбачається, що на квартиру АДРЕСА_2 були накладені арешти. Зареєстровано обтяження 16.08.2006 за №3609526 реєстратором: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора на підставі постанови АА 584895 від 10.08.2006 ДВС у Московському районі м.Харкова. Також, зареєстровано обтяження 12.02.2010 за №9513207 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України» на підставі постанови про арешт майна боржника 1176 від 29.01.2010 Московського ВДВС ХМУЮ.

З повідомлення Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.11.2025 №263916 вбачається, що згідно даних АСВП виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 на примусовому виконанні у Відділі не перебувають. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено наявність запису про обтяження: 3609526. Зареєстровано: 16.08.2006 за №3609526 реєстратором: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: постанова, АА 584895, 10.08.2006, ДВС у Московському районі м.Харкова. Об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 , заявник: Третя Харківська державна нотаріальна контора. Тип обтяження: арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження: 9513207, зареєстровано : 12.02.2010 за №9513207 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 1176, 29.01.2010, Московський ВДВС ХМУЮ. Об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 , обтяжувач: Московський відділ ДВС Харківського міського управління юстиції, заявник: Московський ВДВС Харківського міського управління юстиції. Таким чином, щодо обтяження нерухомого майна, на теперішній час наявні відомості, зокрема: номер запису про обтяження, назва та адреса майна, ПІБ боржника, дата, номер постанов на підставі яких накладено заборона. Проте відомості щодо виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем винесено постанови серії АА №584895, 10.08.2006, 1176, 29.01.2010 зокрема номера виконавчого провадження згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, реквізитів виконавчого документа, який перебував на виконанні, стягувача тощо відсутні ,в тому числі в автоматизованій системі виконавчого провадження. Вважають, що виконавчі провадження, в межах яких державним виконавцем винесено постанови серії АА №584895, 10.08. 2006, 1176, 29.01.2010 на теперішній час знищені за закінченням строку зберігання. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», які на теперішній час відсутні. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_9 звернувся до Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арештів.

Салтівський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 21.11.2015 №290825 повідомило, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», які на теперішній час відсутні. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на запит адвоката О.Задерей надано повідомлення від 24.11.2025 про те, що згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 постанова Московського ВДВС ХМУЮ серії АА №584895 від 10.08.2006 про накладення арешту на нерухоме майно, в матеріалах справи відсутня. Додано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Харківського МУЮ серії АА №102494 від 29.01.2010, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 в межах суми боргу.

Як вбачається з копії постанови АА №102494 від 29.01.2010 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державним виконавцем Відділу ДВС Харківського міського управління юстиції Якубович В.Ю. при примусовому виконання б/н виданого 03.06.2005 Московським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 3282, 00 грн. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 в межах суми боргу.

24.11.2025 ОСОБА_10 на рахунок Московського ВДВС м.Харків сплачено 3282, 00 грн. заборгованості за виконавчим провадженням, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа б/н виданого 03.06.2005 Московським районним судом.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України , сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 30 січня 2012 року № 2-6292, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

На час звернення ОСОБА_1 із заявою про зняття арешту з майна чинними є норми Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону № 606-XIV).

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частини перша та друга статті 40 Закону № 1404-VIII).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, провадження № 61-26969св18, зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Крім того, Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV) встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна в межах виконавчого провадження за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів боржника в інтересах забезпечення ефективного захисту прав стягувача та реалізації актів правосуддя.

Отже, арешт майна як спосіб забезпечення реального виконання рішення передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

В даному випадку судом встановлено, що виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у Салтівському ВДВС відсутні, виконавчі провадження, в межах яких державним виконавцем винесено постанови серії АА №584895, 10.08. 2006, 1176, 29.01.2010 на теперішній час знищені за закінченням строку зберігання.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби у зв`язку із знищенням, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритих виконавчих провадженнях на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку про те, що незняття ДВС арешту з майна заявника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи добровільне погашення боржником боргу, відсутність виконавчих проваджень, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить до висновку про визнання бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

На підставі викладеного, керуючись ст.447 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / на бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України /м. Харків, вул. Куликівська, 12/, стягувач ОСОБА_2 / АДРЕСА_3 / - задовольнити.

Визнати бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка полягає у не знятті арешту з майна, реєстраційний номер обтяження: 3609526, зареєстрованого 16.08.2006 реєстратором: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора на підставі постанови ДВС у Московському районі міста Харкова АА №584895 від 10.08.2006, неправомірною.

Визнати бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби в м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка полягає у не знятті арешту з майна, реєстраційний номер обтяження 9513207, зареєстрованого 12 лютого 2010 року реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови 1176 від 29.01.2010 Московського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника, неправомірною.

Зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , що накладений, на підставі постанови ДВС у Московському районі міста Харкова АА №584895 від 10.08.2006, зареєстрованого 16.08.2006 реєстратором: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження 3609526.

Зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований 12.02.2010 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови 1176 від 29.01.2010 Московського ВДВС ХМУЮ про арешт майна боржника, реєстраційний номер обтяження 9513207.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 22.01.2026.

Суддя: Т.М.Довготько