Провадження №2-др/760/44/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Невеселої Н.Р.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коломієць Тетяни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коломієць Т.О. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31800 грн.

В обґрунтування вимог заяви представник позивача вказала, що надаючи орієнтовний розрахунок судових витрат у розділі 6 позовної заяви, позивач зазначила, що може понести й інші судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи, конкретний розмір яких на разі встановити неможливо, а отже, більш точний розрахунок суми судових витрат буде надано до суду пізніше. На підставі ч.8 ст.141 ЦПК України сторона позивача надає докази судових витрат, про понесення яких заявлялося у першій заяві по суті спору, а також докази направлення заяви та додатків на адресу відповідача. До заяви додала копії договору про надання правової допомоги № 10 від 21.07.2023 року, додаткової угоди № 1 від 13 листопада 2023 року, акту наданих послуг до додаткової угоди № 1 від 29.01.2024 року, додаткової угоди № 2 до від 29.01.2024 року, акту наданих послуг до додаткової угоди № 2 від 10.12.2025 року, рахунку на оплату від 10.12.2025 року, звіту про виконані роботи за період з 13.11.2023 до 10.12.2025 року, квитанції на оплату послуг від 10.12.2025 року, а також докази направлення стороні відповідача заяви про надання доказів судових витрат та додатків до неї.

На підставі ч.3 ст.270 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в прийнятті додаткового рішення з огляду на таке.

Так, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73961,70 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6400 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат на оплату експертизи.

10 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коломієць Т.О. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 31800 грн.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд вважає, що вказівку у ч.8 ст.141 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти, що подання такої заяви можливе на будь-якій стадії розгляду справи по суті, але до переходу до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи. Подання такої заяви необхідне для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.

На переконання суду не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст.270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, представник позивача - адвокат Коломієць Т.О. подала до суду 10 грудня 2025 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду після того, як суд ухвалив рішення у справі.

Однак, заяву про те, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як це передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України, позивачем та її представником зроблено не було. До цього позивач та її представник із заявами такого змісту не звертались, документів, які б підтверджували понесені витрати на правничу допомогу до суду не подавали.

Зазначення в позовній заяві про те, що позивач може понести й інші судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи, конкретний розмір яких на разі встановити неможливо, а отже більш точний розрахунок суми судових витрат буде подано до суду пізніше, не свідчить про вчинення позивачем заяви в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Крім того, згідно ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Так, до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу представником позивача додано копію договору про надання правової допомоги № 10 від 21.07.2023 року, копію додаткової угоди № 1 від 13 листопада 2023 року, копію акту наданих послуг до додаткової угоди № 1 від 29.01.2024 року, копію додаткової угоди № 2 до від 29.01.2024 року, копію акту наданих послуг до додаткової угоди № 2 від 10.12.2025 року, копію рахунку на оплату від 10.12.2025 року, копію звіту про виконані роботи за період з 13.11.2023 до 10.12.2025 року, копію квитанції на оплату послуг від 10.12.2025 року, копію квитанції №5334418 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Проте, позивачем не додано належних доказів на підтвердження надсилання таких копій документів усім учасникам справи, а тому суд не бере до уваги подані докази.

Як вбачається з копії квитанції №5334418 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС заяву про ухвалення додаткового рішення у справі разом із доданими до неї документами було направлено лише на адресу представника відповідача - адвоката Лінника М.А.

Натомість, доказів надсилання заяви з додатками відповідачу ОСОБА_2 та його представнику - адвокату Сербіній Л.В. до заяви не додано.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що позивачем не дотримано положень ч.8 ст.141 ЦПК України щодо належного звернення із клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу, а також не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі, а тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення необхідно відмовити.

Керуючись статтями 12, 83,133, 137, 141, 175, 258-261, 270, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В прийнятті додаткового рішення за заявою представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Солом`янського районного суду

міста Києва Н.М. Аксьонова