КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило стягнути з останнього на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго":

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14302,79 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2445,77 грн. та три проценти річних у розмірі 643,03 грн.;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 26826,24 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4587,28 грн. та три проценти річних у розмірі 1206,08 грн.;

- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38280,56 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5630,74 грн., три проценти річних у розмірі 1382,44 грн. та пеню у розмірі 1682,01 грн.;

- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1486,18 грн.;

- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01.05.2018 Комунальне підприємство (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під`єднаний до мереж тепло та водопостачання. Як наслідок квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 - споживачем послуг з ТЕ/ПГВ.

При цьому, відповідач від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ в установленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 - послуги з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте, відповідач, у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачував за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка за період з 01.05.2018-31.07.2025 складає 66592,98 грн., а саме: заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 26826,24 грн.; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38280,56 грн.

Крім того, позивач на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 за № 602-18, укладеного між ПАТ "Київенерго" та КП (КМДА) "Київтеплоенерго", набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 14302,79 грн.

Згідно з п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами № 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ "Київенерго", а також у газеті "Хрещатик" від 06.08.2014 за № 111 (4511).

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14302,79 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 2445,77 грн., три відсотки річних в сумі 643,03 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31.10.2021 послуги з централізованого опалення в сумі 26826.24 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 4587.28 грн., три відсотки річних 1206.08 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38280.56 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 5630.74 грн., три відсотки річних 1382.44 грн., пеню в розмірі 1682.01 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1486.18 грн. та судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», витрати пов`язані з витребуванням доказів по 267,29 грн. (а.с. 63-65).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості до 01.05.2018 та заборгованості за 2018-2021 роки.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обсягу наданих послуг та розмір заявленої до стягнення заборгованості, що суперечить вимогам ст. 81 ЦПК України.

При цьому, позивачем не додано до позовної заяви підписаного договору про надання послуг, а також не довів факт обсягів опалення та гарячої води.

Також, вважає, що вимоги щодо періодичних платежів за комунальні послуги не можуть бути стягнуті без урахування строку їх нарахування.

Крім того, вказує, що неотримання ним ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та повідомлення про розгляд справи позбавило його права подати відзив на позовну заяву, докази на спростування позовних вимог, заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а також у відповідача були відсутні можливості користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, які мають істотне значення для вирішення справи (а.с. 68,69).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з відповіді Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" квартира АДРЕСА_3 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.11.2006. Відповідач має зареєстроване місце проживання у вказаній квартирі.

11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат.

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

При цьому, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 14302,79 грн.

Також, як вбачається з розрахунку заборгованості, враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором та відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано на вказану суму заборгованості інфляційну складову боргу у розмірі 2445,77 грн. та 3 % річних у розмірі 643 грн. 03 коп.

Крім того, згідно з розрахунком позивача з 01.05.2018 відповідач своєчасно не сплачував за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого у нього утворилася заборгованість, з якої: сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 26826,24 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 4587,28 грн., 3 % річних у розмірі 1206,08 грн.; заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період 01.11.2021 у розмірі 38280,56 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 5630,74 грн., 3 % річних у розмірі 1382,44 грн. та пеня у розмірі 1682,01 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії у розмірі 1486,18 грн.

Будь-яких доказів, які б спростували вищевказані суми заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії, централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, матеріали справи не містять.

Так, правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004, а також Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" споживачі послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.

За вимогами ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води включає в себе також й плату за абонентське обслуговування.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Отже, встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів того, що позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач, будинок якого підключений до централізованого опалення та постачання гарячої води, був споживачем цих послуг, від надання яких в установленому чинним законодавством порядку не відмовлявся, однак оплата спожитих послуг виконувалася ним неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості, прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги у періоди, визначені у позові.

Колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем до матеріалів позовної заяви договору, що є підставою для надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також доказів, що підтверджують факт надання послуг, оскільки відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15.

Також, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.09.2018 по справі № 750/12850/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Посилання апелянта на те, що наданий позивачем розрахунок боргу не підтверджений належними доказами, колегія суддів вважає безпідставними, адже розрахунок суми боргу сформовано програмним забезпеченням в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітний період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 за № 315, а тому наведені в розрахунках дані є обґрунтованими та належним чином підтвердженими.

Крім того, слід зауважити, що позивачем додано до позовної заяви копії нарядів на підключення/відключення опалення та довідки про обсяги споживання послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ.

У свою чергу, відповідачем на спростування розрахунків позивача не надано власного розрахунку, а також не надано доказів, що за час нарахування заборгованості останній звертався до позивача з актами-претензіями про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, як того вимагає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Щодо доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції наслідків пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом в частині стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 та за період з 2018 по 2021 рік, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року.

Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості був сформований КП «Київтеплоенерго», починаючи із липня 2015 року.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості споживач у червні 2017 року на погашення заборгованості сплатив кошти у сумі 1000,00 грн., що перевищує місячне нарахування за попередній місяць, тобто сплатив кошти на погашення заборгованості, що обраховується з липня 2015 року, вчинив дії, які свідчили про визнання боргу, а тому строк позовної давності перервався відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Строки звернення до суду за вимогами позивача про стягнення заборгованості з 02 квітня 2017 року, на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженими на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на період воєнного стану.

Відтак, у суду відсутні підстави для висновку про те, що позовні вимоги були заявлені КП «Київтеплоенерго» зі спливом позовної давності.

Щодо посилань апелянта на його неналежне повідомлення судом першої інстанції про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу на адресу його місця реєстрації направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками засобами поштового зв`язку, які повернулися без вручення адресату з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання".

У свою чергу, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щодо вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду.

Отже, доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення на його адресу ухвали суду першої інстанції, спростовуються наведеним вище.

Більш того, відповідач реалізував право на апеляційне оскарження рішення і подання заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності, що було предметом апеляційного перегляду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухваленим рішенням та не можуть бути підставою для його скасування.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова