Справа № 627/744/25
13 січня 2026 року с-ще Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області у складі
головуючої Вовк Л. В.,
з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,
учасники справи :
позивач МТСБ України
представник позивача, адвокат Огнев`юк Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської областів порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою,
Стислий виклад позиції позивача за перечень відповідача.
У серпні 2025 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,пов`язаних з регламентною виплатою.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Заяви , клопотання , інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 08.09.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 13.01.2026 постановлено справу розглянути заочно.
У судове засідання представник позивача не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , позов підтримав , просить задовольнити.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився , про розгляд справи повідомлявся належним чином та в установлений законом строк, про що свідчать довідки про доставку електронного документу ( судової повістки про виклик до суду ) від 02.10.2025, 19.11.2025.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив на позов, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_2 на момент смерті, яка відбулась ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Останні є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с. 23,24,25).
01 серпня 2023 року , на підставі ст. 27.4, 27.5, 35 Закону « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ОСОБА_3 , як законний представник неповнолітніх доньок , звернулась до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 241 200,00 грн ( а.с.28-30 ).
Проте листом від 11.08.2023, МТСБУ повідомило ОСОБА_3 про необхідність надання додаткових документів, а 31.10.2024 року відмовило у здійсненні регламентної виплати, у зв`язку із наявністю в діях ОСОБА_2 навмисних дій, що призвели до його загибелі та закриттям кримінального провадження відносно водія. ( а.с.31).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.08.2024 по справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , до МТСБУ про відшкодування шкоди , завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20.02.2025, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 241 200,00 грн ; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 31 899,46 грн, три відсотки річних у розмірі 3 146,27 грн , інфляційні витрати у розмірі 3879, 25 грн , а всього 38 924,98 грн . Також стягнуто з МТСБУ на користь держави судовий збір у сумі 2801,25 грн . В решті позовних вимог відмовлено. ( а.с. 32-37,40-47)

Окрім цього, 16.09.2024 Московським районним судом м. Харкова у даній справі було ухвалено додаткове рішення , яким з МТСБУ стягнуто на користь заявниці витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 997,50 грн . ( а.с.38-39)

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була.

Позивач, виконуючи вимоги ст.41 Закону , для виконання вищезазначеного судового рішення , керуючись наказом МТСБУ « Про своєчасне виконання судових рішень» № 46-а від 16.06.2022 , на підставі подання про необхідність оперативного виконання судового рішення по справі № 643/2674/24 , 17.03.2025 здійснив виплату ОСОБА_3 присуджених коштів у загальному розмірі 316 923,73 грн . Позивачем була повністю відшкодована шкода, пов`язана із втратою годувальника заявниці.

Загальний розмір витрат МТСБУ , з урахуванням пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ , 3% річних, інфляційних витрат , судових витрат , які підлягають відшкодуванню позивачу складає 316 923,73 грн.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Згідно з частинами 1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Головною особливістю відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки є те , що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодовувати шкоду незалежно від його вини . Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні , так і невинні володільці об`єктів , діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. ( постанова ВС від 05.10.2022 № 208/4598/21).

Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).

Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

За наслідками скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.03.2023 було розпочато кримінальне провадження № 0000336 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України . 31.08.2023 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрите, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні № 0000336 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на зазначене, не має підстав вважати, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті11,599,1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Рішенням Московського районного суду м .Харкова стягнуто з МТСБУ на користь заявниці всього 316 923,73 грн.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до положень ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи , яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду , керуючи транспортним засобом , щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди бу відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності , або особи , яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові №910/17324/19 від 12.10.2021 зазначає , що суб`єкт , до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961 -IV, є чітко визначеним . Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те , що шкоду заподіяв транспортний засіб , власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність ( тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961 -IV), воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961 -IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП , бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час ДТП не була застрахована у передбаченому законом порядку, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 , тому суд дійшов висновку, що наявні передбачені підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення такої виплати в порядку регресу з відповідача на користь МТСБУ.

За таких обставин суд вважає , що МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України до відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню .

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно платіжної інструкції № 25519 від 07.08.2025 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 4 753,86 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 753,86 грн.

Керуючись ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 280-284 ,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування в порядку регресу витрат , пов`язаних з регламентною виплатою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресувитрат,пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 316 923 (триста шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять три) грн 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачений судовий збір у сумі 4 753 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят три) грн 86 коп.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування ( ім`я ) сторін :

Позивач: Моторне (транспортне) страховаебюро України: юридична адреса: Русанівський бульвар, буд.№ 8, місто Київ, 02653, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.В. Вовк