ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3253/26
провадження № 2/753/6745/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дарницького відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2026 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана вище позовна заява.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2026 року матеріали позову передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу передано судді 19 лютого 2026 року.

Ознайомившись із змістом позовної заяви та доказами, долученими до неї, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, враховуючи таке.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 зазначає, що 5 січня 2026 року їй стало відомо про накладення арешту на все її нерухоме майно постановою державного виконавця від 6 квітня 2012 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Виконавче провадження здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2-4334/11 від 29 грудня 2011 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда. Листом Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 21.01.2026 позивача повідомлено про те, що виконавче провадження № НОМЕР_2 було відкрите 06.04.2012. 20.06.2013 - закінчено та передано за територіальністю до Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області. Разом з тим, Фортечним ВДВС було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Виконавчий документ повторно пред`являвся: 02.12.2013 (виконавче провадження № НОМЕР_3), 06.05.20214 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; 17.07.2014 (виконавче провадження № НОМЕР_4), 02.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; 10.06.2015 (виконавче провадження № НОМЕР_1), 29.06.2016 - виконавчий документ остаточно повернуто стягувачу Станом на 14.01.2026 згідно АСВП відкриті виконавчі провадження відсутні. Виконавчий документ повторно до виконання після 29.06.2016 не пред`являвся. Таким чином, з 2016 року примусове виконання не здійснюється, однак арешт продовжує існувати, чим порушуються права позивачки на вільне володіння власним майном.

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що виконавче провадження державним виконавцем відкривалось на підстав виконавчого листа № 2-4334/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Альфа банк» заборгованості у розмірі 400312,60 грн.

Отже, позивачка була боржником у виконавчому провадженні з виконання вказаного вище виконавчого листа, виданого на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня 2011 року, що нею і не заперечується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивачка має бути відповідачем у справі.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Згідно із статтею частиною шостою 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачка є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на її майно, який позивачка просить скасувати у цій справі, з огляду на викладені правові висновки Верховного Суду, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Керуючись статтями 200, 255, 356 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Шаповалова