ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 638/14836/24

провадження № 61-5988св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року в складі колегії суддів Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про звільнення від обов`язків опікуна та призначення іншого опікуна, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю першої групи за загальним захворюванням безстроково. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатною та призначено їй опікуна ОСОБА_4 . Заявниця увесь час доглядала за своєю матір`ю, однак планує виїхати за кордон до м. Любліна (Республіка Польща) на роботу, тому вона не зможе виконувати обов`язки опікуна та доглядати за ОСОБА_3 . Оскільки інших близьких родичів, крім неї та її чоловіка ОСОБА_2 , у ОСОБА_3 немає, опікуном замість неї може бути призначений ОСОБА_2 , який має добрий стан здоров`я, спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, має постійний дохід, працює дистанційно. Крім того, ОСОБА_2 виявив бажання доглядати за ОСОБА_3 і бути її опікуном, а заміна опікуна недієздатній ОСОБА_3 відповідає інтересам недієздатної, що стало підставою звернення до суду із заявою.

ОСОБА_1 просила суд звільнити її від виконання обов`язків опікуна стосовно її недієздатної матері ОСОБА_3 та призначити ОСОБА_2 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд міста Харкова рішенням від 22 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 задовольнив.

Звільнив ОСОБА_1 від виконання обов`язків опікуна стосовно її недієздатної матері ОСОБА_3 та призначив ОСОБА_2 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 21 лютого 2025 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Орган опіки та піклування) оскаржив його в апеляційному порядку, з апеляційною скаргою подав також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовано тим, що у зв`язку з запровадженням воєнного стану, руйнацією будівлі Харківської міської ради, кадровим дефіцитом, необхідністю першочергового вирішення питань щодо ліквідації наслідків збройної агресії рф проти України, великою кількістю запитів та судових справ і надмірним навантаженням працівників юридичного департаменту Харківської міської ради відсутня можливість для підготовки та подання апеляційної скарги у встановлений законом строк. Орган опіки та піклування зазначив, що копію оскаржуваного рішення суду отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2025 року апеляційну скаргу Органу опіки та піклування на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2024 року залишив без руху, оскільки викладені представником заявника причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд визнав неповажними, та надав строк для надання суду апеляційної інстанції інших доказів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

28 березня 2025 року представник Органу опіки та піклування подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій заявник зазначив, що згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (зі змінами) Харківська міська територіальна громада віднесена до переліку територій активних бойових дій з 24 лютого 2022 року до 15 вересня 2022 року, а з 15 вересня 2022 року віднесена до території можливих бойових дій. Вказав, що рішення суду доставлено до електронного кабінету Органу опіки та піклування 26 листопада 2024 року, апеляційну скаргу подано 21 лютого 2025 року. У цей проміжок часу відповідно до статистичних даних, які оприлюднені на онлайн Карті надзвичайних ситуацій, повітряна тривога була оголошена 409 разів, що сукупно становить 1 місяць 6 днів та 2 години 33 хвилин. Відсоток часу доби, коли мешканці були під впливом надзвичайних ситуацій склав 41,03 %. З метою збереження життя та здоров`я працівників в юридичному департаменті Харківської міської ради були запроваджені евакуаційні заходи.

Також представник Органу опіки та піклування просив апеляційний суд врахувати, що з грудня 2024 року до березня 2025 року постійно відбуваються ворожі ракетні обстріли об`єктів енергетичної інфраструктури, на території міста Харкова та Харківської області, що має наслідком перебої із постачанням електроенергії. Через знеструмлення виникають проблеми в роботі інтернету, телефонного, в тому числі, мобільного зв`язку, тому представник Органу опіки та піклування не завжди мав доступ до електронної пошти. Цей факт суттєво уповільнює роботу виконавчих органів Харківської міської ради та не дає можливості працювати у звичному режимі. Крім того, відбуваються планові відключення електроенергії, що не дає можливості працівникам юридичного департаменту здійснювати заплановане опрацювання процесуальних та правових документів.

Справа № 638/14836/24 про звільнення від обов`язків опікуна та призначення іншого опікуна була розглянута без участі представника Органу опіки та піклування, а тому з метою визначення підстав для оскарження прийнятого у справі судового рішення представнику необхідно було ознайомитися з матеріалами справи, на що також було витрачений час. До суду заява про ознайомлення з матеріалами справи подана 10 лютого 2025 року. На цей час збільшилося навантаження на працівників юридичного департаменту, яке викликано скороченням чисельності працюючих працівників, наявністю великої кількості судових справ, у яких Харківська міська рада є стороною та у яких беруть участь працівники департаменту, а також великою кількістю проектів актів, підготовлених виконавчими органами міської ради, які потребують опрацювання юридичним департаментом, великою кількістю звернень громадян, адвокатських запитів, запитів правоохоронних та контролюючих органів, запитів на публічну інформацію тощо. За таких обставин у юридичному департаменті навантаження на 1 працюючого збільшилось більше ніж у 5 разів. Оскільки більшу частину робочого часу діє режим повітряної тривоги, це змушує працівників юридичного департаменту переходити до укриття, а за відомостями підсистеми «Електронний суд» тільки Харківська міська рада на цей час є учасником більше ніж 7 000 справ.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 03 квітня 2025 року відмовив

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Органу опіки

та піклування на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2024 року.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме введення воєнного стану, ракетні обстріли та відключення електроенергії, збільшення навантаження на працівників юридичного департаменту, наявність великої кількості судових справ, - суд визнав неповажними з огляду на те, що воєнний стан введено на усій території держави, ракетних обстрілів та відключень електроенергії зазнає вся Україна, а Харківська міська рада продовжує свою роботу в умовах воєнного стану, що не звільняє заявника від обов`язку дотримуватися вимог закону щодо строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, апеляційний суд вказав, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних причин, зокрема таких, які не залежали від волі та поведінки особи. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Апеляційний суд указав, що заявник не навів і не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала

07 травня 2025 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 квітня

2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник у касаційній скарзі посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для поновлення Органу опіки та піклування строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та належно не оцінив надані докази, які підтверджують поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 24 вересня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення відповідає з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Пунктами 1, 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства, серед інших, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та забезпечення права на апеляційний перегляд справи й у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (пункти 1, 2 частини другої статті 354 ЦПК України).

Визначальним для унормування початку перебігу строку на апеляційне оскарження є вручення повного судового рішення.

Згідно із частиною третьою статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Форма і зміст апеляційної скарги визначені у статті 356 ЦПК України. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. Якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частини перша, четверта статті 359 ЦПК України).

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 128/31/23. провадження № 61-6324св23)

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначена, зокрема, дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується, а згідно з пунктом 4 частини четвертої цієї ж статті до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції. За процедурою, визначеною процесуальним законом, суд апеляційної інстанції при відкритті апеляційного провадження і за наявності клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вирішує питання про поновлення процесуального строку та перевіряє наявність обставин, на які посилається заявник у клопотанні про поновлення строку. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих доказів.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи його поновлення не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Процесуальне законодавство дає можливість апеляційному суду діяти на власний розсуд при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, однак, виконуючі такі дискреційні повноваження, суд зобов`язаний обґрунтувати підстави прийняття відповідного рішення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Подібні висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (провадження № 14-139цс24).

У справі, яка переглядається, рішення суду першої інстанції ухвалено 22 листопада 2024 року.

Інформацію про розгляд цієї справи судом першої інстанції 22 листопада 2024 року Органу опіки та піклування надсилалася через систему «Електронний суд», що не заперечувалося заявником (а. с. 60).

Крім того, апеляційним судом установлено і заявником визнано, що повне рішення суду першої інстанції було надіслано Органу опіки та піклування через систему «Електронний суд» 26 листопада 2024 року (а. с. 73) .

21 лютого 2025 року представник Органу опіки та піклування подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції разом із клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку представник Органу опіки та піклування посилався на те, що у зв`язку з запровадженням воєнного стану, руйнацією будівлі Харківської міської ради, кадровим дефіцитом, необхідністю першочергового вирішення питань щодо ліквідації наслідків збройної агресії рф проти України, великою кількістю запитів та судових справ і надмірним навантаженням юридичного департаменту, відсутня можливість для підготовки та подання апеляційної скарги у встановлений законом строк. Заявник зазначив, що копію рішення суду ним отримано в електронному кабінеті 26 листопада 2024 року.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2025 року апеляційну скаргу Органу опіки та піклування на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 22 листопада 2024 року залишив без руху, оскільки викладені представником Органу опіки та піклування причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнав неповажними та надав строк для надання суду апеляційної інстанції інших доказів щодо поважності причин пропуску такого строку.

28 березня 2025 року представник Органу опіки та піклування подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування, суд апеляційної інстанції керувався тим, що заявник був ознайомлений із рішенням місцевого суду 26 листопада 2024 року, однак оскаржив це рішення 21 лютого 2025 року, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження, встановленого ЦПК України. Наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме: введення воєнного стану, ракетні обстріли та відключення електроенергії, збільшення навантаження на працівників юридичного департаменту, наявність великої кількості судових справ, - апеляційний суд визнав неповажними.

Такий висновок апеляційний суд мотивував тим, що воєнний стан введено на усій території держави, ракетних обстрілів та відключень електроенергії зазнає вся Україна, а Харківська міська рада продовжує свою роботу в умовах воєнного стану згідно розпоряджень керівництва, що не заявника його від обов`язку дотримуватися вимог закону щодо строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Належних та допустимих доказів об`єктивної неможливості оскарження рішення суду першої інстанції у передбачений законом строк заявник апеляційному суду не надав.

Апеляційний суд у цій справі указав, що оцінка поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних причин, зокрема таких, які не залежали від волі та поведінки особи. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду погоджується.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41).

У справі, яка переглядається, апеляційний суд оцінив доводи заявника, викладені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, та навів мотиви відхилення відповідних аргументів заявника щодо поважності причин його пропуску.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без руху, надав заявнику можливість зазначити інші об`єктивні підстави неможливості оскарження рішення суду першої інстанції у передбачений законом строк, а також надати суду належні та допустимі докази з метою доведення таких обставин, чого заявник не зробив.

Касаційна скарга не містить посилань на те, що апеляційний суд залишив без уваги доводи заявника, які містять докази об`єктивної неможливості оскарження рішення місцевого суду у передбачений законом строк. У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції в межах доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження розглянув указане клопотання і надав відповідь на всі істотні обставини, на які посилався заявник.

Доводи касаційної скарги, які фактично дублюють доводи клопотання заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження у цій справі, зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду та не містять підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, заява №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, заява № 11681/85, § 35, рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року). ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, заява № 6778/05, рішення ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, заява № 17160/06 та заява № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Такий підхід до вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження є сталим і послідовним та неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 339/528/23 (провадження № 61-10816св24) та інших подібних.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування у цій справі ухвали Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська