Справа № 473/6335/25
"26" січня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 16 серпня 2000 року вона уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останнього житловий будинок АДРЕСА_1 (до зміни найменування Леніна). В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії Універсальної Біржі «Південь» за реєстр. №130.
Разом з тим, позивачка зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».
Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.
Проте, всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав позивачці належний йому житловий будинок, позивачка прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Тому ОСОБА_1 , враховуючи неможливість нотаріального посвідчення спірного договору на цей час, на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просила визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Бороденко Р.В. не з`явилися, проте в матеріалах справи міститься заява представниці позивачки про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачки в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що 16 серпня 2000 року позивачка ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останнього житловий будинок АДРЕСА_1 (до зміни найменування Леніна). В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії Універсальної Біржі «Південь» за реєстр. №130.
Разом з тим, позивачка зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».
Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.
Проте, всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав позивачці належний йому житловий будинок, позивачка прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.
Водночас, нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе (позивачка зареєструвала право власності щодо придбаного майна, продавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.
При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна).
З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною.
Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 16 серпня 2000 року на Вознесенській філії Універсальної Біржі «Південь», про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №130, за яким ОСОБА_1 купила в ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 (до зміни найменування Леніна).
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан