ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Суми

Справа №581/83/25

Номер провадження 22-ц/816/214/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Замченко А. О.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року, у складі судді Кузьмінського О.В. ухвалене у селищі Липова Долина Роменського району Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2025 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 березня 2019 року ОСОБА_2 (колишнє прізвище ОСОБА_3 ) звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. На підставі укладеного договору ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 38000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 3 жовтня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 46004,05 грн., яку разом із судовим збором банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» виниклу станом на 03 жовтня 2024 року заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27 березня 2019 року у розмірі 15 946 грн 46 коп. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1059 грн. 80 коп. судового збору.

З рішенням суду не погодився позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами договору у визначений законом формі були погоджені його умови в частині процентної ставки, пені та комісії, що підтверджується тим, що підписуючи анкету-заяву до договору надання банківських послуг відповідачка погодилася та підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та тарифами. Крім того, фактом згоди відповідачки із умовами надання банківських послуг є введення споживачем у мобільному додатку «Monobank» відповідного ПІН-коду.

Вказує на те, що укладений з відповідачем договорів про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а відсутність підпису відповідача на паперовому екземплярі умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», тарифів з картою Monobank, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорті споживчого кредиту «Карта monobank» не свідчить про його не укладення. Вказане, на переконання позивача, узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду.

Зазначає, що наданий суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відображає всі проведені нарахування, є належним доказом існування кредитної заборгованості у відповідача та підтверджує її розмір.

Наполягає, що відповідачка не надала суду доказів на спростування правильності наданого банком розрахунку заборгованості в розмірі 46004,05 грн.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню і доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем витяги з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, в яких визначені умови кредитування, не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не підписані відповідачкою, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, то не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом зауважено, що позивачем безпідставно спрямовувались грошові кошти, що сплачені відповідачем у загальній сумі 30057 грн. 59 коп. на погашення відсотків за користування кредитними коштами, а матеріали справи не містять доказів погодження із відповідачем ціни договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції навів власний розрахунок та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту з вирахуванням сплаченої відповідачем суми на його погашення, яка була необгрунтовано зарахована на погашення відсотків, в розмірі 15946,46 грн. (46004,05 грн. - 30057,59 грн).

Колегія суддів не погоджується із таким способом вирішення справи з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частини перша статті 367 ЦПК України).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 березня 2019 року ОСОБА_5 звернулася до АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" для отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с. 10).

ОСОБА_2 своїм підписом у анкеті-заяві підтвердила, що ця анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила та зобов`язалася виконувати.

В анкеті-заяві зазначено, що підписанням цього договору заявник підтверджує ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту та підтверджує отримання їх примірників у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, у підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 03 жовтня 2024 року становить 46004 грн. 05 коп. - залишок заборгованості за наданим кредитом, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 39810,65 грн., а заборгованість за процентами становить 6193,4 грн. (а.с. 6-9).

Відповідно до наданої копії паспорта, 12 грудня 2024 був виданий паспорт на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 57).

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

Згідно із ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).

На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 27 березня 2019 року, яка містить власноручні підписи представника банку та позичальника із копіями її паспорту та ІПН, а також печатку Monobank ПАТ «Універсал Банк», що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.

Згідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно ст. 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції, яка діяла станом на 02 листопада 2019 року, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.

Послідовність укладення договору про надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в рамках проекту monobank передбачає, що без ознайомлення з умовами та тарифами, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Тобто, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 27 березня 2019 року, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції, що надані позивачем витяги з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, в яких визначені умови кредитування, не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не підписані відповідачем і не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищенаведені висновки, апеляційний суд приходить до переконання про належне укладення кредитного договору між сторонами у т.ч. погодження Умов і правил обслуговування фізичної особи з додатками.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом 03 жовтня 2024 року становить 46004 грн. 05 коп., а саме, залишок заборгованості за наданим кредитом, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 39810,65 грн., а заборгованість за процентами становить 6193,4 грн.

Із змісту заяви відповідачки ОСОБА_2 виходить, що позовні вимоги вона визнає частково, оскільки частково погашала кредит.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачка дійсно сплачувала кредитні платежі, що свідчить про визнання нею боргу.

Діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Близький за змістом висновок зроблений у постанові Верховного суду від 09 листопада 2018 у справі №911/3685/17.

Як звертав увагу апеляційний суд, частково відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем безпідставно спрямовувались грошові кошти, що сплачені відповідачем у загальній сумі 30057 грн 59 коп. на погашення відсотків за користування кредитними коштами, а матеріали справи не містять доказів погодження із відповідачем ціни договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Водночас, наводячи власний розрахунок заборгованості відповідача в розмірі 15946,46 грн шляхом віднімання від 46004,05 грн суми 30 057,59 грн, суд першої інстанції не врахував, що сума 46004,05 грн крім заборгованості за тілом кредиту 39810,65 грн., включає у себе і заборгованість за процентами 6193,4 грн, які суд вважав незастосовними у спірних правовідносинах, проте врахував їх з незрозумілих причин.

Такі висновки суду першої інстанції щодо неправильності нарахування позивачем суми боргу відповідача і безпідставного спрямування сплачених сум у т.ч. на погашення відсотків, а також власний розрахунок суду суми заборгованості є помилковими у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права.

З урахуванням наведених висновків апеляційного суду про належне укладення між сторонами договору споживчого кредиту, нарахована позивачем заборгованість відповідача в розмірі 46004,05 грн є правильною і підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а відтак апеляційну скаргу АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю, стягнувши з відповідача усю суму заборгованості, розраховану позивачем.

На підставі стаття 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову повністю, з відповідача належить стягнути судовий збір сплачений позивачем за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 3028 грн., а також сплачений за апеляційний перегляд справи в сумі 4 542,00 грн.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова колегії суддів касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 258, 259, 263, 358, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 03 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість яка утворилася станом на 03 жовтня 2024 року за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27 березня 2019 року у розмірі 46004 (сорок шість тисяч чотири) грн 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді першої інстанції 3028 грн., а також сплачений судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 4 542,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

А. О. Замченко