Провадження № 22-ц/812/66/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 487/5096/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої житлової субсидії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 вересня 2025 року під головуванням судді Цуркана Р.С., повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених державних коштів.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та з 01 травня 2023 року отримував житлову субсидію відповідно до «Положення про порядок призначення житлових субсидій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 1995 № 848 (далі Положення № 848), на підставі заяви та декларації від 04 січня 2014 року. За результатами верифікації, проведеної Міністерством фінансів України 20 липня 2024 року, було отримано інформацію про те, що у складі домогосподарства відповідача є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчим провадженням про стягнення аліментів понад три місяці, що згідно з п.п. 7 пункту 14 Положення № 848 є підставою для відмови у призначенні субсидії.

Відповідач не надав інформації, яка б спростовувала відомості, надані Міністерством фінансів України за результатами проведеної верифікації, про шо повідомлено листом Головного управління від 02 серпня 2014 року №11793-10667/Х-02/8-1400/24, та припинено виплату житлової субсидії.

Як вказав позивач, враховуючи, що відповідач був ознайомлений з обов`язком повідомити позивача про обставини, які можуть вплинути на виплату житлової субсидії, про що зазначено в заяві про призначення та надання житлової субсидії від 04 січня 2024 року, однак порушив обов`язок щодо повідомлення про наявність заборгованості за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці, позивачем було надміру виплачено відповідачу житлову субсидію за період з 01.01.2024 по 30.04.2024 в сумі 5947 грн 12 коп. Листом від 11 липня 2024 року його було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок позивача надміру виплачену суму житлової субсидії в розмірі 5947 грн 12 коп. Проте, відповідачем в добровільному порядку суму переплати не повернуто.

Посилаючись на викладене та ст. 1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути вищевказану суму надміру виплачених державних коштів.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, а тому відповідно до ст. 1215 ЦК України отримані ним кошти не підлягають поверненню.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до підпункту 7 пункту 14 Положення № 848 житлова субсидія не призначається, якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які, за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці. Таким чином, оскільки відповідач не повідомив про наявність заборгованості за виконавчими провадженнями про стягнення з нього аліментів понад три місяця, яка станом на дату проведення перевірки не закрита, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було надміру виплачено йому житлову субсидію за період з 01.01.2024 по 30.04.2024 в сумі 5947 грн 12 коп., а тому, на думку апелянта, існують підстави для стягнення вказаної суми з ОСОБА_1 на користь позивача.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи що 04 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення та надання житлової субсидії (а.с. 14-16).

У декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, від 04 січня 2024 року ОСОБА_1 зазначив, що має заборгованість понад три місяці за виконавчим провадженням про стягнення аліментів, а саме у колонці «Відмітка про наявність заборгованості понад три місяці за виконавчим провадженням про стягнення аліментів» зазначив - «Так» (а.с. 10-12).

Відповідно до Рішення про призначення житлової субсидії від 24 січня 2024 року №-2024-1 ОСОБА_1 призначено житлової субсидії (на ЖКП/придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива) на опалювальний сезон з 01.01.2024 по 31.03.2024 у розмірі 1912 грн. 83 коп. та з 01.04.2024 по 30.04.2024 у розмірі 208 грн. 63 коп. (а.с. 26).

Згідно відомостей з картки рекомендацій Міністерства фінансів України (стосується призначеної житлової субсидії ОСОБА_1 ) виявлена невідповідність, а саме: зазначено, що у складі домогосподарства є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці, яка станом на дату проведення верифікації не закрита (а.с. 19).

Листом Головного управління ПФУ у Миколаївській області від 11.07.2024 на адресу ОСОБА_1 останньому повідомлено, що по його особовій справі одержувача житлової субсидії утворилася переплата в розмірі 5947 грн. 12 коп. за період 01.01.2024 по 30.04.2024 року у зв`язку із тим, що у складі домогосподарства є особи, які за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці. ОСОБА_1 повідомлено, що надміру отримані кошти в розмірі 5947 грн. 12 коп. повністю або частково необхідно повернути на рахунок Пенсійного фонду України.

Листом Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 02.08.2024 відповідачу повідомлено, що виплату житлової субсидії призупинено, роз`яснено про відсутність у нього права на отримання житлової субсидії за період з 01.01.2024 року по 30.04.2024 року.

Підпунктом 7 пункту 14 Положення № 848 (в редакції, що діяла на час прийняття рішення від 24 січня 2024 року №-2024-1 про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії) передбачено, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які, за даними Єдиного реєстру боржників, мають заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів понад три місяці (крім осіб, заборгованість за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів яких погашається частинами за рішенням суду, осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, осіб, які є алко- або наркозалежними, що підтверджується довідкою від лікаря, осіб, до яких застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від роботи (посади), осіб, до яких застосовуються запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою);

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц дійшла аналогічних висновків щодо тлумачення статті 1215 ЦК України та виснувала, що при цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що враховуючи встановлені обставини справи та з огляду на приписи ст. 1215 ЦК України, набута ОСОБА_1 житлова субсидія не підлягає поверненню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, оскільки при зверненні відповідача до позивача за призначенням житлової субсидії він повідомив про наявність у нього заборгованості понад три місяці за виконавчим провадженням про стягнення аліментів, що підтверджується змістом поданої ОСОБА_1 декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, від 04 січня 2024 року.

За таких обставин, на думку колегії суддів, відсутні підстави стверджувати, що відповідач обманним шляхом, внаслідок умисного невиконання ним своїх обов`язків та зловживання ними, отримував житлову субсидію в зазначений позивачем період.

За такого судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача.

Позивачем не було надано суду доказів, що з його сторони було допущено рахункову помилку у виплаті ОСОБА_1 житлової субсидії.

З огляду на викладене, враховуючи обставини цієї справи та приписи частини першої статті 1215 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, та не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю недобросовісності в діях відповідача.

Апеляційний суд також враховує, що у рішенні по справі «CAKAREVIC v. CROATIA» (заява №. 48921/13) від 26 квітня 2018 року Європейський суд з прав людини звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Таким чином оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т. В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повна постанова складена 19 січня 2026 року