ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10029/20

Провадження № 22-ц/820/18/26

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача Свинарчука В.С., відповідача ОСОБА_1 , її представника, представника відповідача Хмельницької міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/10029/20 за апеляційними скаргами Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2025 року в складі судді Приступи Д.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Хмельницької міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. На підтримання заявлених позовних вимог позивачка посилалася, що у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю від 09 квітня 2002 року вона є власником двох земельних ділянок загальною площею 0,02 га, які розташовані у АДРЕСА_1 та призначені для індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначений Державний акт, виданий на підставі рішення Хмельницької міської ради від 12 липня 2001 року № 517. У березні поточного року у неї виникла необхідність встановлення на місцевості меж належних земельних ділянок, однак 06 березня 2020 року вона отримала рішення № РВ-020 державного реєстратора Відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з неможливістю внесення відомостей про належні їй земельні ділянки у зв`язку з тим що одна з них перетинається з земельною ділянкою кадастровий номер :01:007:0134, площа співпадає на 15,3094%, а інша перетинається з земельною ділянкою кадастровий номер :01:007:0008, площа співпадає на 4,5603%. Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухомо майно власниками межуючих ділянок є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , до вказаних осіб вона зверталася з проханням врегулювати спір який виник в добровільному порядку, однак отримала відмову, тому позивачка просила задовольнити позовні вимоги та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належними їй на праві власності земельними ділянками, шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,043 га, кадастровий номер :01:007:0134, що була проведена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О. 15.10.2015 на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за р.н. 1697, індексний номер 25290194;

усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належними їй на праві власності земельними ділянками, шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,0238 га, кадастровий номер :01:007:0008, що була проведена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Дембіцькою І.М.09.10.2015 на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за р.н. 1323, індексний номер 25183051.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 липня 2001 року № 517 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га, за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним Державний акт на право власності на землю від 09 квітня 2002 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю серія ХМ № 21354, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134, площею 0,043 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 . При цьому, попередній власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134 ОСОБА_5 набув право власності на неї на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 28 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького округу Поліщук Н.В., зареєстрованим в реєстрі за №436. В свою чергу, продавець за вказаним договором ОСОБА_4 , перший власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134, володіла нею на підставі Державного акта на право власності на землю від 09 березня 1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ХМ №15912. Державний акт видано на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.02.1998 р. №2145.

В Державному акті визначено конфігурацію та межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134 таким чином, щоб забезпечити необхідний прохід/проїзд на земельну ділянку з АДРЕСА_2 (літери від А до Б). В такій же конфігурації та межах вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

Таким чином, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0134 була набути у законний спосіб на підставі норм законодавства, при цьому будь яких рішень Хмельницькою міською радою про вилучення чи припинення права власності на земельну ділянку яка належала ОСОБА_4 не приймалося, відтак міська рада не мала законного права передавати її у власність ОСОБА_1 , оскільки вона перебувала у законній власності ОСОБА_4

ОСОБА_1 подала до суду клопотання про відмову від позову у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та клопотання про залишення без розгляду своїх позовних вимог до ОСОБА_2 .

Ухвалами Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 та закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року № 517 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га за адресою Пилипчука 24/1; визнано недійсним державний акт на право власності на землю від 09.04.2002, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю ХМ №21354, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_2 пропорційно судовий збір в сумі 1681,60 грн. по 840,80 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 26 500 грн, з яких 24 000 грн. витрати на надання правничої допомоги, 2 500 грн. витрати на проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи у справі.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 35 000 грн. та 7 500 грн. витрат послуг експерта по проведенню судової земельно-технічної експертизи у справі.

Хмельницька міська рада подала апеляційні скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2025 року.

Представник апелянта вказує на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Так представниками Хмельницької міської ради забезпечувалось представництво міської ради у судових засіданнях відповідно до повідомлень суду про дату та час проведення чергового судового засідання за час розгляду справи з 2020 по 2024 роки. Заяви про розгляд справи без участі представника ради не подавались. Разом із тим, на адресу Хмельницької міської ради повідомлень про судові засідання у справі, які відбулись у 2025 році, зокрема засідання 08.02.2025, 20.02.2025, 10.03.2025, 18.03.2025, дата ухвалення рішення по суті cпopy та 15.04.2025, дата ухвалення додаткового рішення у жодний спосіб, визначений чинним законодавством, не надходило, оскільки міська рада не була додана до учасників справи № 686/10029/20 в підсистемі Електронний суд CCITC. Відтак, Хмельницька міська рада була позбавлена можливості реалізувати свої права учасника справи в частині надання пояснень суду щодо змісту спірних правовідносин, обставин справи, наявних у матеріалах доказів, зокрема тих, які містяться у висновках проведених у справі судових земельно-технічних експертиз.

Крім того, для встановлення дійсних обставин справи судом було проведено судову земельну експертизу, відповідно до висновку експерта № 1071/023, складеного 31 січня 2024 року судовим експертом Власюком В.В. встановлено, що земельна ділянка, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у АДРЕСА_1 площею 0,02 га та належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0134, загальною площею 0,0430 га, право власності на яку належить ОСОБА_2 , загальна площа накладення становить 0,0019 га (19 кв.м.), тобто близько 1% від площі ділянки ОСОБА_1 . В експертному висновку зазначено, що земельна ділянка ОСОБА_2 зареєстрована (сформована) 17.07.2015 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 31.07.2015, розробленої ЗАЦ «Карат». Експертом за результатом вимірів фактичних меж встановлено, що фактична площа загальної земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 885 м2, з яких у користуванні ОСОБА_3 перебуває частина ділянки площею 0,0306 га, в користуванні ОСОБА_2 , 0,0379 га, в користуванні ОСОБА_1 0,0200 га. Також, експертом констатовано, що при оцифруванні плану зовнішніх меж згідно державного акту, що виданий ОСОБА_4 , що належить ОСОБА_2 , було встановлено, що прохід від АДРЕСА_2 (межа А-Б. розмірами 2*9,4 м) не включений до площі ділянки 0,0430 га, що передана у власність ОСОБА_4 , та найімовірніше показаний як ділянка спільного користування. Крім того встановлено, що площа ділянки згідно конфігурації та розмірів, які вказані в державному акті, більш ніж на 30 кв.м. перевищує площу, яка передана у власність. Отже, в ході дослідження матеріалів справи, наданих на дослідження експерту, останнім було підтверджено обґрунтованість порушення права ОСОБА_1 на землекористування відповідно змісту заявленого нею позову, а також факт накладення земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134, сформованої та зареєстрованої у Державному земельному кадастрі у 2015 році на земельну ділянку ОСОБА_1 . Очевидно, що з огляду на висновки судової земельно-технічної експертизи відповідачами за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у лютому 2024 року було замовлено у ліцензованої землевпорядної організаціі роботи із проведения відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та внесення змін у відомості про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, що засвідчується зокрема, доданими до клопотання про долучення доказів від 29.02.2024 ОСОБА_2 , копією технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0134, розробленої ТОВ «Земельно-консалтингове агенство CTC» та витягом № HB-024 від 28.02.2024 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0134, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

Крім того, згідно ухвали суду від 08.04.2024 у справі було проведено додаткову судову земельно-технічну експертизу за клопотанням представника ОСОБА_3 для встановлення фактів накладення земельних ділянок та будівлі по АДРЕСА_1 з урахуванням відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі після 02.02.2024 року.

Відповідно до Висновку експерта № 1154д/024 за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи від 04.07.2024 констатовано відсутність накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0134 та :01:007:0008 на житловий будинок, який належить на праві власності ОСОБА_1 , площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134, належної ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , що посвідчена державним актом 2002 року зменшилась з 19 кв.м на 18 кв. м. Однак, ОСОБА_1 було прийнято рішення про відмову від позову, яка була прийнята судом та ухвалами від 17.01.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог - Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном залишено без розгляду.

Таким чином, проведеним дослідженням експерта зафіксовано фактичне землекористувания ОСОБА_1 земельними ділянками загальною площею 0,020 га та відсутність порушення фактичного землекористування ОСОБА_2 з її боку. Відтак доводи зустрічного позову ОСОБА_2 як до Хмельницької міської ради, так i до ОСОБА_1 спростовуються висновком експерта та даними державних актів на право власності на землю, виданими на ім`я ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 . Окрім того, ОСОБА_1 погодилась із наявним на даний час фактичним землекористуванням та відмовилась від своїх позовних вимог. Отже, наявні у справі докази належно та в достатньому обсязі засвідчують, що Хмельницькою міською радою не було передано у власність ОСОБА_1 частини земельної ділянки ОСОБА_4 та за даних обставин об`єктивно відсутнє порушення з боку Хмельницької міської ради прав позивача ОСОБА_2 .

Оскільки, інших підстав для визнання недійсним оскаржуваного рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 № 517 судом не наведено, а викладений у рішенні суду висновок про неправомірне позбавлення ОСОБА_2 права власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134 площею 0,043 га для будівництва i обслуговування жилого будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка) не є обґрунтованим та спростовується наявними у справі доказами, тому рішення підлягає скасуванню.

Також посилається апелянт, що судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення безпідставно не взято до уваги та не надано оцінку наведеним в запереченні щодо заяви про ухвалення додаткового рішення доводам представника Хмельницької міської ради щодо необхідності зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, не враховано висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду стосовно обставин спірних правовідносин справи, що перебувала на розгляді суду, та, як наслідок, прийнято необґрунтоване рішення. Фактично судом першої інстанції було проігноровано заперечення Хмельницької міської ради, оскільки за текстом додаткового рішення відсутня згадка про подане до суду заперечення, хоча вказаний документ наявний в матеріалах справи та зареєстрований в Хмельницькому міськрайонному суді за вх. № 19928 від 02.04.2025. так, у відзиві на позов ОСОБА_1 та зустрічному позові ОСОБА_2 доказів про понесені витрати надано не було та не зазначено про неможливість їх подання до ухвалення судового рішення. До ухвали суду від 17.01.2025 та рішення суду від 18.03.20253 заяви до суду про намір подати докази про понесені витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі № 686/10029/20 ОСОБА_2 та його представником не було надано. Вимога в зустрічному позові ОСОБА_2 від 16.11.2020 про стягнення витрат по справі на його користь не може вважатися належною заявою, яка зроблена у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. За правилами ч.8 ст.141 ЦПК України відсутність до закінчення судових дебатів заяви про розмір понесених витрат або про подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, є наслідком залишення відповідної заяви без розгляду.

Так, заявою про ухвалення додаткового рішення до суду звернено клопотання про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката сукупно у розмірі 70000 грн., з них 35000,00 грн. з ОСОБА_1 за представництво інтересів в суді за первісним позовом та 35000 грн. з ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради за представництво інтересів в суді за зустрічним позовом. Апелянт вважає, що оголошений представником позивача розмір загальної вартості правової допомоги не співмірними із категорією складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, ціні позову.

Представником ОСОБА_2 у справі подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від 16.11.2020, в якому відсутні будь-які застереження щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, та зустрічну позовну заяву від 16.11.2020, в якій зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (справи, а не лише його зустрічного позову) окрім сплати судового збору витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. Звертають увагу суду, що сума у 15000 грн. зазначена у процесуальному документі, поданому до суду 17.11.2020, тобто з датою, яка є більш пізньою за часом від дати, якою визначено дату укладення Договору про надання правової допомоги (послуг з адвокатської діяльності) 17.09.2020. Тобто, заявляючи у зустрічному позові, який підготовлено в один день із відзивом на первісний позов, про розмір очікуваних витрат на правову допомогу, ОСОБА_2 та його представник адвокат Остапчук О.О. вже уклали Договір про надання правової допомоги, та їм мав би бути відомий зміст пункту 3.1. розділу 3. Порядок оплати послуг. Отже, докази, подані на обґрунтування розміру понесених витрат на правову допомогу, суперечать, позиції, викладеній у документах, поданих у справі на виконання вимог ст. 175 ЦПК України, та підлягають критичному оцінюванню, щодо достовірності викладених у них відомостей. Відтак, визначені представником позивача послуги є штучно збільшеними, а заявлені витрати правничого характеру є надмірними.

Тому, на підставі викладеного Хмельницька міська рада просить скасувати додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.04.2025 у справі № 686/10029/20, заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі від 24.03.2025, залишити без розгляду, а у разі встановлення підстав для її розгляду по суті заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу зменшити до 5000 грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 009762 від 09.03.1997 року була власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,043 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

28 січня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,043 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

Після укладення даного договору 17 серпня 2015 року ОСОБА_5 дана земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі та їй було присвоєно кадастровий номер :01:007:0134.

Кадастровий план земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0134, який є додатком до витягу з Державного земельного кадастру від 13 жовтня 2015 року за своєю конфігурацією відповідає конфігурації даної земельної ділянки, вказаної в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 009762 від 09.03.1997 року.

В Державному акті та кадастровому плані визначено однакову конфігурацію та межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0134 таким чином, щоб забезпечити необхідний прохід/проїзд на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (літери від А до Б).

15 жовтня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,043 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:007:0134

Рішенням Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року № 517 передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,02 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

При цьому в рішенні, крім адреси та площі, не зазначено інші ідентифікуючі ознаки даної земельної ділянки як то проміри, поворотні точки конфігурація тощо.

На підставі даного рішення ОСОБА_1 . Хмельницькою міською радою було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ № 022919 від 09.07/2002 року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,002 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. При цьому в даному акті зазначено, що вказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок №№ НОМЕР_1 і АДРЕСА_3 , площею відповідно 0,013 та 0,007 га.

В березні місяці 2020 року у ОСОБА_1 виникла необхідність у встановленні на місцевості меж належних їй земельних ділянок та закріплення їх довгостроковими межовими знаками та присвоєння належним їй земельним ділянкам кадастрових номерів.

З даним питанням остання звернулась до землевпорядної організації, яка здійснила всі необхідні дії після яких, її документи були передані на державну реєстрацію до відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

06.03.2020 року ОСОБА_1 отримала рішення №PB-020 державного кадастрового, реєстратора Відділу у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державною земельного кадастру з вказівкою на неможливість внесення відомостей про належні ОСОБА_1 земельні ділянки в зв`язку з тим що земельна ділянка належна ОСОБА_1 перетинається з земельною ділянкою :01:007:0134 (площа співпадає на 15.3094%), яка перебуває у власності ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку експерта №1071/023за результатами проведення судових земельно-технічних експертиз складеного 31 січня 2024 року судовим експертом Власюком В.В. встановлено, що земельна ділянка, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,02 га та належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0134, загальною площею 0,0430 га, право власності на яку належить ОСОБА_2 , загальна площа накладення становить 0,0019 га (19 кв.м.), тобто близько 1% від площі ділянки ОСОБА_1 , та складається з двох частин: площею 0,0018 га обмеженої точками 1-2-3-4-5-1 та площею 0,0001 га обмеженої точками 6-7-8-9-7, див план накладення в Додатку №5.

В зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належними їй на праві власності земельними ділянками, шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,043 га, кадастровий номер :01:007:0134.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 липня 2001 року № 517 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га, за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним Державний акт на право власності на землю від 09 квітня 2002 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року суд за заявою ОСОБА_1 залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється в т.ч. у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частинами другою та третьою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм земельного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,043 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:007:0134 і в первинному Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 009762 від 09.03.1997 року та кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0134 визначено однакову конфігурацію та межі земельної ділянки таким чином, щоб забезпечити необхідний прохід/проїзд на цю земельну ділянку з АДРЕСА_2 .

На даний час право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0134 у вказаній конфігурації є чинним і ніким не оспорено.

В той же час відповідно до Висновку експерта №1071/023 земельна ділянка, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,02 га та належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0134, загальною площею 0,0430 га, право власності на яку належить ОСОБА_2 , загальна площа накладення становить 0,0019 га (19 кв.м.).

Тобто ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, частина якої перебувала у власності ОСОБА_2 без припинення права власності позивача на цю частину земельної ділянки.

Верховний Суду в постанові від 16 вересня 2025 року у справі № 686/20391/21 вказав: «У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18), постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 297/1903/16-ц (провадження № 61-26296св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц (провадження № 14-660цс19) вказала, що захист прав позивача, порушеного внаслідок накладення земельних ділянок, шляхом визнання недійсними рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку і скасування його державної реєстрації є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу».

Суд апеляційної інстанції встановлено наявність порушеного права ОСОБА_2 на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою в повному обсязі.

ОСОБА_1 володіє спірною земельною ділянкою на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ № 022919 від 09.07/2002 року, однак на час ухвалення оскаржуваного судового рішення спірна земельна ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі та їй не було присвоєно кадастровий номер.

В зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності порушення прав землевласника позивача ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою з боку відповідача ОСОБА_1 і таке право підлягає захисту в порядку, передбаченому нормами Цивільного і Земельного кодексів та саме в спосіб визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ № 022919 від 09.07/2002 року, оскільки за відсутності реєстрації земельному ділянки в Державному земельному кадастрі відсутній інший спосіб захисту порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги, що за висновком експерта було встановлено, що прохід від АДРЕСА_2 (межа А-Б) не включений до площі ділянки, що передана ОСОБА_4 та наймовірніше показаний як ділянка спільного користування та площа ділянки, які вказані у Державному Акті ОСОБА_4 , більш ніж на 30 кв.м. перевищує площу, передану у власність а отже наявні у справі докази належно та в достатньому обсязі засвідчують, відсутнє порушення позивача ОСОБА_2 при видачу оспорюваного Державного акту ОСОБА_1 слід відхилити.

Як встановлено судом та вказано в мотивувальній частині постанови ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,043 га., кадастровий номер :01:007:0134 і в первинному Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ № 009762 від 09.03.1997 року та кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0134 визначено однакову конфігурацію та межі земельної ділянки, і на даний час право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку у вказаній конфігурації є чинним і в частині права власності на частину земельної ділянки, на яку накладається Державний акт ОСОБА_1 ніким не оспорено.

При цьому, висновок експерта, що прохід від вул Пилипчука (межа А-Б), наймовірніше показаний як ділянка спільного користування є припущенням, не підтверджений жодними доказами, а відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд відхиляє твердження апелянта, що судом порушено норми процесуального права, так як міська рада не була додана до учасників справи № 686/10029/20 в підсистемі Електронний суд CCITC, відтак Хмельницька міська рада була позбавлена можливості реалізувати свої права учасника справи в частині надання пояснень суду щодо змісту спірних правовідносин, обставин справи, наявних у матеріалах доказів.

Як вбачається з матеріалів справи представник Хмельницької міської ради Сторчай Н.П. 09 та 24 грудня 2024 року безпосередньо особисто брала участь в розгляді справи в судових засіданнях у вказані дати, а відтак Хмельницька міська рада була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи і мала повну можливість реалізувати свої процесуальні права.

В той же час заслуговують на увагу доводи апелянта щодо неправомірності рішення суду в частині визнання незаконним та скасування рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року № 517 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га за адресою АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом в даному рішенні, крім адреси та площі земельної ділянки, не зазначено інші ідентифікуючі ознаки даної земельної ділянки як то проміри, поворотні точки конфігурація. Тобто даним рішенням не затверджувалась технічна документація на спірну земельну ділянку з відповідними промірами, координатами поворотних точок, межами.

Таким чином сам факт передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,02 га за адресою АДРЕСА_1 не свідчить про порушення прав позивача даним рішенням.

В зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України відсутнє порушення прав позивача оспорюваним рішенням Хмельницької міської ради.

Крім того вже в ході розгляду справив апеляційному порядку представником апелянта суду було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витяг з кадастрового плану, з яких вбачається, що ОСОБА_1 17 липня 2025 року зареєструвала в Державному земельному кадастрі дві земельних ділянки з кадастровими номерами 681010000:01:07:0216 та 681010000:01:07:0216, відповідно площею 0,0077 та 0,0053 га Пилипчука 24/1 м. Хмельницький.

Тобто відповідач розділила земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,013, що вказана в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ № 022919 від 09.07/2002 року саме на дві земельні ділянки і як видно з кадастрової карти це зробила таким чином, що земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,013, вже жодним чином не накладається на земельну ділянку позивача.

Вказана обставина свідчить, що рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року № 517 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га за адресою АДРЕСА_1 виконано в інший спосіб, що вже не порушує права позивача і в своїй сукупності з іншими доказами надає суду можливість дійти до висновку щодо необґрунтованості рішення суду в частині визнання незаконним даного рішення органу місцевого самоврядування.

З врахуванням викладеного рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року № 517 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га за адресою Пилипчука 24/1.

Що стосується стягнення судових витрат, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 заявив суду дві позовні вимоги не майнового характеру сплатив судовий збір у розмірі 1681,69 грн.

Оскілки судом задоволено лише одну вимогу немайнового характеру з відповідачів ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради слід стягнути на користь позивач судові витрати у вигляді сплати судового збору по 420,4 грн. (1681,6/2/2).

З огляду на вказані обставини слід змінити і розмір витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 35000 грн. та на оплату судової експертизи в сумі 7500 грн.

Факт витрат на професійну правничу допомогу та витрати на експертизу підтверджується, наданими суду документами, зокрема договором про надання правничої допомоги, актами приймання передачі послуг з надання даної допомоги рахунком на оплату, платіжною інструкцією оплати проведення експертизи.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, оплати експертизи та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що з відповідачів ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради слід стягнути на користь позивача по 8750 грн. ( 35000/2/2) витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, та по 3750 грн. (7500/2/2) по оплаті проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості додаткового рішення? не співмірності вартості правової допомоги із категорією складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, ціні позову, до рішення суду від 18.03.20253 заяви до суду про намір подати докази про понесені витрати не було подано, а вимога в зустрічному позові ОСОБА_2 від 16.11.2020 про стягнення витрат по справі на його користь не може вважатися належною заявою, яка зроблена у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, слід відхилити.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує тривалий розгляд справи судом першої інстанції практично 5 років, кількість клопотань, поданих адвокатом, його участь в судових засіданнях, складність справи, кількість учасників, а тому приходить до висновку про співмірність розміру витрат позивача на професійну правничу.

Також в зустрічному позові позивач заявив суду про намір стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, що на думку суду є належною заявою відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Після ухвалення судового рішення адвокат Остапчук О.О. поштою 24 березня 2025 року, в строк передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подав до суду заяву про розподіл судових витрат про стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу.

До заяви долучив Акт приймання передачі послуг з правничої допомоги від 18.03.2025 року, підписаний ним та Свинарчуком В.С.

Вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції правомірно врахував даний Акт та інші, надані докази понесення таких витрат.

При цьому відсутні підстави стверджувати, що даний акт був складений до ухвалення судового рішення, у зв`язку з чим він міг бути наданий раніше до ухвалення рішення судом, оскільки розмір витрат відповідача у зв`язку з розглядом позовної заяви не був і не міг бути остаточно підтверджений до закінчення судових дебатів, бо гонорар адвоката і правова підстава його стягнення з іншої сторони залежить від результату розгляду справи.

Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2025 року у справі № 758/2247/24 та від 20 серпня 2025 року у справі № 295/14265/23.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Хмельницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року №517 щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га за адресою АДРЕСА_1 , судових витрат та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Хмельницької міської ради від 12.07.2001 року № 517 щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , площею 0,02 га за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при поданні позову по 420,4 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 та Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу по 8750 грн. з кожного та по оплаті проведення експертизи по 3750 грн. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова