ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Черкаси

Справа № 707/3886/23
Провадження № 22-ц/821/306/26, № 22-ц/821/307/26
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

зау частю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

представник позивача: адвокат Демиденко Мирослава Валеріївна

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представник відповідачів: Блізнєцов Євгеній Анатолійович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Демиденко Мирослави Валеріївни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року та додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2025 року (ухвалених під головуванням судді Суходольського О.М. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області, повний текст основного рішення виготовлено 25 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.12.2022 о 16 год. 29 хв. в м.Черкаси, по вул.Онопрієнко-Смаглія, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого відбулося зіткнення з транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , власником якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 09.01.2023 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивачка вказує, що на час ДТП ОСОБА_3 був обмежений у праві керування транспортними засобами, згідно постанови Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області від 26.09.2023. Однак, перебуваючи у родинних відносинах та знаючи про обмеження в праві керування, власник транспортного засобу ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 дала в користування своєму сину автомобіль.

28.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_5 з визначенням ринкової вартості на момент ДТП, визначення вартості відновлювального ремонту, визначення коефіцієнту фізичного зносу складників, визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників та визначення вартості матеріального збитку з урахуванням величини втрати товарної вартості, завданого власнику автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 . Проведення оцінки доручено оцінювачу ОСОБА_6 , який знаходиться в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 . Під час огляду КТЗ встановлено, що пошкодження, завдані в результаті ДТП, зосереджені в задній лівій частині кузова автомобіля.

Відповідно до звіту №А12-39 від 18.01.2023 про оцінку автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, внаслідок ДТП складає 297 799,83 грн.

Транспортний засіб ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований в СК «Оранта» від 23.08.2022, страховий ліміт 160 000,00 грн. Фінансове зобов`язання СК «Оранта» перед ОСОБА_1 виконано в повному обсязі.

Враховуючи, що завдані збитки суттєво перевищують страховий ліміт, сторони досягли спільної домовленості щодо розрахунку, а саме частину завданих збитків, що не охоплюються страховим лімітом в сумі 137 799,83 грн. добровільно сплачуються власником транспортного засобу. Дані зобов`язання були виконані 02.03.2023, що підтверджується розписками.

Крім того, під час відновлювального ремонту автомобіля було виявлено додаткові пошкодження, а саме: балка задньої підсвітки, кулак поворотній задній лівий та підшипник ступиці задній лівий. Вартість матеріального збитку збільшилася на 61 827,35 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивачка просила суд стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30 913,70 грн;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , відшкодування за надання правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 30 913,70 грн;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування за надання правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що транспортний засіб ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований в СК «Оранта» від 23.08.2022, страховий ліміт 160 000,00 грн. Фінансове зобов`язання СК «Оранта» перед ОСОБА_1 виконано в повному обсязі. Враховуючи, що завдані збитки суттєво перевищували страховий ліміт, сторони досягли спільної домовленості щодо розрахунку, а саме частину завданих збитків, що не охоплюються страховим лімітом в сумі 137 799,83 грн добровільно сплачуються власником транспортного засобу. Дані зобов`язання були виконані, тобто збитки відшкодовані, претензій сторони не мали одна до одної. Відтак, за висновками суду, поведінка позивача є суперечливою та не відповідає ознаці добросовісності. В діях позивачки суд вбачав намагання отримати вигоду та безпідставно збагатитися за рахунок відповідачів.

Додатковим рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 13 000,00 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що оскільки в рішенні Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року не вирішено питання про витрати за проведення автотоварознавчої експертизи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття додаткового рішення та стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 судових витрат на проведення судової експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 09 грудня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Демиденко М.В., вважаючи оскаржувані рішення суду першої інстанції необгрунтованими, прийнятими із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 повністю, а також скасувати додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2025 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, крім того, вказує, що під час розгляду справи було призначено та проведено судову автотоварознавчу експертизу, висновки якої були враховані судом при вирішенні спору по суті, проте, вказаний висновок має суперечливі відомості, перелік питань зазначений кардинально інший.

Вважає, що експерт не провів ніякого дослідження чи була заміна поперечини задньої підвіски, прийняв до уваги слова учасників огляду і не врахував заміну поперечини задньої підвіски. Учасники огляду зі сторони позивача не мають розуміння по ремонту автомобіля і можуть і не знати, які дії проводились з автомобілем на СТО.

Деталі, які експерт не врахував, їхньої заміни при розрахунках мотивує лише своїми припущеннями, не провівши ніякого повного дослідження; відсутнє посилання на пункти нормативних документів.

Вказує, що судом необгрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання, чим позбавлено позивача довести в судовому засіданні витрати, понесені внаслідок ДТП.

В обгрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення, сторона позивача посилалась на те, що суд прийняв додаткове рішення, яким задовольнив заяву відповідача, при цьому, були відсутні відомості про протокол розподілу раніше визначеному складу суду, ухвали про відкриття та призначення до судового розгляду справи, відсутність даних документів, фактично позбавило сторону право на подачу відзиву на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Вказує, що в клопотанні про призначення експертизи в прохальній частині представником відповідачів вказано, що витрати пов`язані із проведенням судової експертизи, покласти на позивача та відповідача рівними частина, тобто заявлена сума відповідно повинна б бути поділена навпіл по 6 000,00 грн на обидві сторони.

Наданий фіскальний чек на підтвердження суми витрат, сплачених за проведення експертизи, є нечитабельним та затертим, тому неможливо встановити суму сплачених коштів.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 29 грудня 2025 року, представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 вказує, що суд першої інстанції дійшов абсолютно правильного рішення, надавши оцінку кожному доказу, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, тому просив апеляційну скаргу сторони позивача залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року та додаткове рішення від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

29 грудня 2025 року від представника ОСОБА_4 ОСОБА_7 надійшла відповідь на відзив.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.05.2007, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.01.2023 встановлено, що 17.12.2023 о 16 год. 29 хв. в м.Черкаси, вул.Онопрієнко-Смаглія, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого відбулося зіткнення з транспортним засобом Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.01.2023 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Судом також встановлено, що СК «Оранта» виплатила позивачці страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн.

Відповідно до розписок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 02.03.2023, позивачу відшкодовано збитки у розмірі 94 313,56 грн внаслідок ДТП від 17.12.2022; залишок становить 43 486,56 грн, дата повернення 05.05.2023.

Дані зобов`язання щодо виплати компенсації за завдану шкоду в сумі 137 799,83 грн були добровільно виконані стороною відповідача в повному обсязі, кошти позивачці сплачені, що підтверджується письмовими розписками та визнається сторонами.

Згідно висновку експерта ОСОБА_8 від 04.07.2025 №028/2025, встановлено, що вартість матеріального збитку понесеного власником автомобіля TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_2 у зв`язку з ДТП 17.12.2022 складає 248 012,49 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі, розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Сторонами у справі не оспорювався факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від ПАТ «НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку, у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу, розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати ( постанови Верховного Суду від 30 жовтня 2019року у справі №753/19288/14-ц та від 2 червня 2022 року у справі №638/10072/19).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши, що страхова компанія винної особи «НАСК «Оранта» виплатила страхове відшкодування в межах ліміту у сумі 160 000,00 грн, відповідач згідно наданих розписок від 02.03.2023 та 05.05.2023, в позасудовому порядку виплатив позивачу грошові кошти у загальній сумі , що не охоплюється страховим лімітом, 137 799,83 грн, а також встановивши, що на час розгляду справи транспортний засіб Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 , відновлений, дійшов вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно висновку експерта №028/25 від 04.07.2025 виплачена сума компенсації вже перевищує розмір фактичної шкоди, завданої в результаті ДТП. Таким чином, позивач вже отримала достатнє відшкодування за заподіяну шкоду, і немає підстав для подальших вимог на відшкодування матеріальних збитків.

Колегія суддів зауважує, що у розписці від 02.02.2023 складеної ОСОБА_4 , зазначено, що ОСОБА_4 погодилась із сумою відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 297 799,83 грн та зобов`язалась компенсувати частину завданих збитків з вирахуванням ліміту у розмірі 160 000,00 грн; стороною відповідача сплачено 94 313,56 грн.

Також позивач ОСОБА_1 у розписці від 02.03.2023 зазначила, що на момент написання даної розписки погоджено залишок збитків у розмірі 43 486,56 грн. Узгоджена кінцева дата плати залишку компенсації за завдані збитки 05.05.2023.

Отже із наведеного слідує, що сторони в добровільному порядку визначили суму та порядок сплати матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, яке сталося 17 грудня 2022 року і вказані кошти на час звернення із даним позовом були сплачені в повному обсязі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18), постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначав, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Вбачається, що сторони самостійно на підставі звіту№ А12-39 від 18.01.2023, згідно якого вартість відновлювального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 унаслідок ДТП на 18.01.2023 складає 297 799,83 грн, з яким погодились сторони, позивачка власною розпискою від 02.03.2023 засвідчила , що між нею та ОСОБА_4 узгоджено розмір матеріального збитку, тому заявлена в подальшому вимога до завдавача шкоди, суперечить як попередній поведінці позивачки, так і засадам розумності та диспозитивності.

Крім того, після сплати узгодженої сторонами суми, всі зобов`язання винної особи щодо виплати матеріального збитку вважаються припиненими.

Відомостей про те, що позивачка написала розписку від 02.03.2023 під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись до суду із даним позовом стороною позивача ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано доказів на підтвердження проведення відновлювальних робіт транспортного засобу TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_2 по усуненню дефектів, які були встановлені під час ремонту пов`язаних з ДТП, яка сталася 17.12.2022, тому не можливо встановити реальний розмір матеріального збитку, а враховуючи, що сторони узгодили суму матеріального збитку, який було виплачено відповідачем, тому відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Доводи апеляційної скарги, що під час розгляду справи було призначено та проведено судову автотоварознавчу експертизу, висновки якої були враховані судом при вирішенні спору по суті, проте вказаний висновок має суперечливі відомості, перелік питань зазначений кардинально інший, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки під час розгляду справи було надано два звіти про оцінку транспортного засобуTOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_2 , зокрема звіт № А07-23 про оцінку автомобіля від 28.07.2023 та звіт №А12-39 про оцінку автомобіля від 18.01.2023, висновки яких відрізняються, при тому, що зроблені одним експертом, тому судом з метою з`ясування вартості матеріального збитку автомобіля TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_2 було призначено судову автотоварознавчу експертизу, висновки якої були враховані судом разом з іншими доказами.

Крім того, із висновку експерта № 028/2025 від 04.07.2025 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, вбачається, що він відповідає вимогам частини шостої статті 102 ЦПК України, при цьому, у висновку експерта зазначено, що він обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України.

Водночас, колегія суддів зауважує, що експертом ОСОБА_8 проведено експертизу не лише на підставі матеріалів даної справи, а й здійснено огляд автомобіля особисто за участю сторін та встановлено, що автомобіль відновлено і транспортний засіб продовжував експлуатуватися, а результати комп`ютерної діагностики задньої підвіски не враховувались, оскільки дана діагностика відбулася фактично через 7 місяців після ДТП та експлуатації автомобіля.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б ставили під сумнів наданий висновок експерта та відсутні підстави для призначення додаткової чи повторної експертизи, а сама розбіжність висновку експерта із звітами про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу TOYOTA RAV4 д.н.з. НОМЕР_2 , проведеного оцінювачем ОСОБА_6 , не дає підстави для призначення додаткової чи повторної експертизи, оскільки вищевказані звіти жодним чином не спростовують висновки експерта.

Інші доводи апеляційної скарги в частині матеріальних збитків не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам і дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині скасування додаткового рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки в рішенні Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року не вирішено питання про витрати за проведення автотоварознавчої експертизи, тому суд дійшов висновку про необхідність прийняття додаткового рішення та стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 судових витрат на проведення судової експертизи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За ухвалою суду першої інстанції було проведено судову автотоварознавчу експертизу у даній справі, оплату за яку покладено на відповідачів.

Вартість за проведення судової автотоварознавчої експертизи становить 13 000,00 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 158 т. 3).

Враховуючи, що висновок експертизи було враховано при вирішення спору, за результатами розгляду справи в задоволенні позову відмовлено, а оплата за проведення експертизи відноситься до інших судових витрат, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку про стягнення витрат за проведення експертизи з позивача на користь ОСОБА_3 у повному обсязі.

Доводи скаржника, що суд прийняв додаткове рішення, яким задовольнив заяву відповідача, при цьому були відсутні відомості про протокол розподілу раніше визначеному складу суду, ухвали про відкриття та призначення до судового розгляду справи, відсутність яких фактично позбавило сторону право на подачу відзиву на заяву про ухвалення додаткового рішення, відхиляються колегією суддів, оскільки сторона позивача не була позбавлена права на подання заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, так як представник відповідачів направив копію заяви про ухвалення додаткового рішення позивачу та його представнику, що підтверджується квитанціями про направлення стороні ( а.с.160-162 т. 3).

Крім того, представник позивача, адвокат Демиденко М.В. зареєстрована у Електронному суді та отримує процесуальні документи в електронному вигляді безпосередньо в свій Електронний кабінет, що прирівнюється до належного вручення.

Також, в матеріалах справи міститься протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду ( а.с. 136 т. 3).

При вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення ухвала про відкриття та призначення судового розгляду не виноситься, оскільки це не передбачено нормами ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі, якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на той факт, що заява про ухвалення додаткового рішення стосувалась вирішення питання розподілу судових витрат, саме витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, суд правомірно розглянув заяву сторони відповідачів про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи, оскільки суд не вбачав підстав для виклику сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі додаткове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди сторони позивача із висновками суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Демиденко Мирослави Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2025 року та додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков