Провадження № 2/161/146/26
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Смокович М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спадковому майні,-

ВСТАНОВИВ:

20.08.2025 року до суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , із позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 , про визнання права власності на частку у спадковому майні.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2025 року було прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

19.01.2026 року ОСОБА_1 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на майно, а саме: .

В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначає, що спір стосується спадкового майна, набутого у шлюбі спадкодавця та відповідачки, яке є об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Після смерті спадкодавця я своєчасно подала заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа №15/2021 заведена у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О.В. Постановою нотаріуса від 31.10.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що свідчить про наявність перешкод у нотаріальному оформленні та про те, що спадкові права в нотаріальному порядку на момент звернення не були оформлені. За наявною у позивача інформацією, відповідач має намір найближчим часом, зокрема 19 січня 2026 року зранку, звернутися до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О.В., надати оригінали правовстановлюючих документів, отримати свідоцтво(тва) про право на спадщину та ініціювати проведення державної реєстрації речових прав на свою частку у спадковому майні (3/4).

Додатково зазначає, що нотаріус здійснює ведення спадкової справи та здійснював(ла) обмін/надсилання документів щодо спадкового майна (зокрема, реєстраційна картка/підтвердження подання (надсилання) документів від 25.11.2025 року.

Вказує, що без невжиття заходів забезпечення позову створює реальну та невідкладну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду та ефективного захисту прав, оскільки у разі оформлення або реєстрації права власності та подальшого відчуження майна добросовісним набувачам відновлення порушеного права вимагатиме додаткових судових спорів і може істотно ускладнити виконання рішення у цій справі.

Суд розглядає заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, доводи заявника зводяться до того, забезпечення позову потрібно задля перешкоджання реальній загрозі неправомірного вчинення відповідачем відносно його майна буд яких правочинів щодо його відчуження, що свідчитиме про неможливість та утруднення виконання рішення.

Сам факт звернення з позовом до суду не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Проте, обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів особи у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання в майбутньому рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Однак, суду не надано жодних доказів, що існують реальні ризики того, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Більш того, суд зазначає, що заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 позивач та відповідач подали до приватного нотаріуса ще у травні 2021 року, тобто більше ніж чотири роки тому, і з того часу, жодних спроб відчужити спадкове майно (в будь-який спосіб) з боку відповідача не було.

Крім цього, суд зазначає, що отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину та ініціювання проведення державної реєстрації речових прав на свою частку у спадковому майні є її правом та жодним чином не порушує прав позивача на її частку у спадковому майні, яке залишилося після смерті її батька.

Також суд зазначає, що приватний нотаріус, відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, а також у зв`язку з тим, що спадкове майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя без виділу частки спадкодавця ОСОБА_1 , що також підтверджує відсутність тих ризиків, на які посилається заявник, так як без виділення своєї частки у майні, які спільно нажито зі спадкодавцем, відповідач не зможе ані оформити на себе свою частину у спадщині, ані розпорядитися даним спадковим майном.

Таким чином, враховуючи, що заявником не доведено суду той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, слід відмовити у забезпеченні позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спадковому майні - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В.Смокович