Справа № 357/862/26
Провадження № 2/357/2996/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2026 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешко М. М. , перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С ТА Н О В И В :

21 січня 2026 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд: 1) Визнати бездіяльність слідчого Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області у вигляді не проведення досудового розслідування кримінального провадження про кримінальне правопорушення, що міститься у заяві від 16.04.2021 року за ч.3 ст. 358 КК України, починаючи з 20.04.2021 і до часу ухвалення рішення по справі незаконною; 2) Стягнути з держави Україна за рахунок коштів єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в сумі сто тисяч гривень.

Позовна заява не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав:

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

У частині першій статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом та щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до приписів пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України .

Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314 - 316 КПК України.

В статті 303 КПК України наведено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Статтею 307 КПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 1540/5031/18 (провадження № 11-485апп19) викладено висновок про те, що оскарження дій чи бездіяльності органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

У пункті 7 частини першої статті 56 КПК України визначено, що потерпілому забезпечуються право на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справа № 645/314/17 (провадження № 14-584цс19) зазначено, що: «заявник, який вважає свої права порушеними, має право оскаржити дії чи бездіяльність органів досудового розслідування за правилами КПК України.

Як вбачається з позовної заяви предметом спору є визнання протиправною бездіяльності слідчого Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 000760 від 21 квітня 2021 року, розпочатого за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України, в ході якого нездійснені всі слідчі (розшукові) дії у строк визначений чинним КПК України, а також проігноровано вимоги чинного законодавства щодо проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування. Крім того, предметом спору є стягнення моральної шкоди.

Оскільки контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 000760 від 21 квітня 2021 року, в ході якого нездійснені всі слідчі дії (розшукові) дії у визначений процесуальним законодавством строк, та порушенні вимог чинного законодавства в частині проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування, не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності, є неможливим.

На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 березня 2023 року у справі № 215/3640/22.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог, які підлягають розгляду в порядку різних видів судочинства, позовна заява про визнання бездіяльності слідчого та стягнення моральної шкоди з держави, підлягає поверненню позивачу на підставі пункту другого частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме кримінального та цивільного, оскільки об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства та передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ з дотриманням певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Поряд з цим, слід роз`яснити, що відповідно до ч.7ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 404/1844/23.

Керуючись п. 2 ч. 4 ст. 185, 188, ст. 258, ст. 260, ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - повернути позивачу на підставі п.2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя М. М. Бебешко