Справа № 346/5101/25
Провадження № 22-ц/4808/196/26
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року у складі судді Васильковського В. В., ухвалене у м. Коломия Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивачка ОСОБА_1 пред`явила до відповідача ОСОБА_2 позов про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначала, що вказаних коштів їй не вистачає на утримання малолітнього сина, оскільки щомісячно вона витрачає на дитину грошові кошти на ліки, їжу, одяг та взуття, в тому числі й на шкільне навчання. Вважає, що на утримання дитини потрібно не менше 10 000 грн. Посилаючись на те, що її матеріальний стан погіршився, оскільки вона ніде не працює, самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей, натомість відповідач є працездатною, здоровою особою та на даний час працює водієм, вважає, що він в змозі сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а тому просить позов задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 000 грн., починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини. Також постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1 211,20 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Скаржниця вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що вона працює вихователем в дитячому садочку та отримує мінімальну заробітну плату, розмір якої не може забезпечити дитині нормальних умов для розвитку, ніякої допомоги на дитину вона не отримує. Зазначає, що самостійно вона не може забезпечити належний рівень життя дитині, а тому участь батька дитини у її забезпеченні є вкрай необхідною.

Також позивачка ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачем не надано жодного доказу того, що його батьки знаходиться на його матеріальному утриманні, а також доказів про розмір їх пенсії, яку вони, як особи похилого віку, отримують від держави. Більш того, відповідач має рідних брата та сестру, які також зобов`язані утримувати своїх батьків, якщо вони дійсно потребують такого матеріального утримання.

На думку скаржниці, долучена відповідачем до матеріалів справи та взята до уваги судом першої інстанції довідка КНП «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Коломийської районної ради» №29 від 27 жовтня 2025 року не містить жодних доказів того, що відповідач несе витрати на лікування чи то у вигляді придбання ліків, чи оплати різного роду обстежень або досліджень, та такі витрати суттєво впливають на його матеріальний стан. При цьому зауважує, що у 2017 році Уряд запровадив електронний реєстр пацієнтів, що потребують інсулінотерапії, і безоплатно певний вид і форму випуску препаратів інсуліну можуть отримати категорії хворих на діабет, зазначені у пунктах 1-9 Додатку до Постанови КМУ від 23 березня 2016 року №239 «Деякі питання відшкодування вартості препаратів інсуліну».

Крім того, скаржниця зазначає, що відповідачем не надано жодних підтверджуючих документів того, що у його власності відсутнє як нерухоме, так і рухоме майно.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Романенчук А. В. доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Представник відповідача заперечує твердження скаржниці про те, що відповідачем не надано доказів відсутності у нього майна, оскільки ним долучено інформаційну довідку № 452436020 від 18 листопада 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, якою підтверджено відсутність у ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна.

Посилання скаржниці на те, що відповідачем не доведено перебування на його утриманні батьків представник відповідача ОСОБА_2 вважає припущеннями, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами, та не свідчать про відсутність у відповідача фактичних витрат на утримання батьків. Більше того, зазначені ОСОБА_1 обставини не мають прямого зв`язку з предметом спору про зміну розміру аліментів.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що скаржниця обмежилась лише формальним посиланням на наявність Постанови КМУ від 23 березня 2016 року № 239 «Деякі питання відшкодування вартості препаратів інсуліну», не навівши жодних конкретних доводів чи доказів на підтвердження того, що відповідач належить до визначених у зазначеній постанові категорій осіб.

Крім того вважає, що долучені до апеляційної скарги скаржницею ОСОБА_3 нові докази, зокрема аптечний чек від 01 грудня 2025 року, детальний опис наданих послуг від 07, 10, 13, 20 листопада та 01 грудня 2025 року, довідка комп`ютерної академії «IT way» від 01 листопада 2025 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки вони не подавалися до суду першої інстанції та окремі з них датовані після ухвалення оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням стану здоров`я, матеріального становища дитини і платника аліментів, прийшов до висновків, що матеріальний стан відповідача змінився, оскільки він має офіційний регулярний дохід, який дозволить йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі у сумі 2 000 грн. щомісячно.

З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов`язані утримувати його до досягнення повноліття (а.с. 7).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

Також встановлено, що відповідач з 17 травня 2024 року перебуває у трудових відносинах з ПП «АТП Авто Плюс» на посаді водія автобуса, загальна сума доходів за останні 6 місяців становить 49 020 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 6 від 15 жовтня 2025 року (а.с. 29).

Згідно з довідкою № 29 від 27 жовтня 2025 року відповідачу ОСОБА_2 діагностовано цукровий діабет II-типу, у зв`язку з чим він перебуває на диспансерному обліку у КНП «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Коломийської районної ради» (а.с. 30).

Із долученої до матеріалів справи довідки № 0331/6 від 27 жовтня 2025 року про зареєстрованих у житловому будинку осіб вбачається, що до складу сім`ї відповідача входять його двоє батьків: батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3статті 181 СК України).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи докази в їх сукупності та вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів на утримання сина сторін, суд першої інстанції врахував вік дитини, стан здоров`я платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2 000 грн., суд не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків по утриманню дитини.

При цьому слід зазначити, що відповідач ОСОБА_2 надав довідку про свої доходи, розмір яких орієнтовно становить 8 100 грн. в місяць. Натомість позивачка ОСОБА_1 доказів на підтвердження своїх реальних доходів суду першої та апеляційної інстанції не надала. А тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір її доходів не може забезпечити належний рівень життя дитині.

Також не заслуговують уваги посилання скаржниці на те, що відповідачем не надано жодних підтверджуючих документів того, що у його власності відсутнє як нерухоме, так і рухоме майно, оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою № 452436020 від 18 листопада 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, якою підтверджено відсутність у ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна.

Апеляційний суд зауважує, що обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років становить 3 196,00 грн.

Отже, враховуючи положення частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1 598 грн.

Отже, визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області розмір аліментів на утримання сина сторін знаходиться в межах мінімальної законодавчої гарантії.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами і інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі, зокрема і наближеному до розміру прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням встановлених обставин справи, матеріального становища відповідача, його фізичного стану, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, та обов`язку утримання дітей в рівній мірі як матері так і батька, суд першої інстанції змінивши розмір стягнення аліментів, прийняв рішення, що відповідає положенням СК України та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених скаржницею підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам позивачки, які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта