ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/1847/25
№ провадження 2/646/1171/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.26 місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді Іщенко О. В.,

за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,

учасники справи:

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» Лазепка В. І.,

відповідачка ОСОБА_1 ,

представник відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в особі представника Лазепки В. І. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 у розмірі 15 000,00 гривень.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 в електронній формі.

Відповідно до пункту 1.1. договору про споживчий кредит, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 5 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3. договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 20 днів.

Відповідно до пункту 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем.

Позивачем у порядку встановленому пунктом 1.4. договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідачки була перерахована сума позики в розмірі 5 000,00 гривень, що підтверджується повідомленням № а_47889373_1836255 ТОВ «ПРОФІТГІД», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів.

Отже, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачкою отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Згідно із пунктом 1.5.1 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) гривень 00 копійок за перший день користування позикою; - 1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 цього договору.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, станом на 21.02.2025 утворилась заборгованість у розмірі 15 000,00 гривень, яка складається з: основного боргу у сумі 5 000,00 гривень, відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами у сумі 15 000,00 гривень, які позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 гривень.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.

Засобами системи «Електронний суд» від представника відповідачки надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, у яких останній зазначив, що відповідачка категорично не погоджується із позовом.

В обгрунтування відсутності підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами факт укладення кредитного договору № 1836255 від 01.02.2022 в електронній формі шляхом надсилання одноразового ідентифікатора: відсутній номер телефону, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор; докази надсилання такого ідентифікатора; алфавітно-цифрова послідовність, які були зазначені в ідентифікаторі; докази того, що відповідачка ввела ці символи на сайті позивача.

Окрім того, у кредитному договорі № 1836255 від 01.02.2022 не вірно зазначені дані відповідачки, що, на переконання її представника, є прямим доказом того, що дані вписані в електронному договорі іншою особою.

Згідно із паспортом громадянина України № НОМЕР_1 у формі ID-картки правильне прізвище ім`я та по батькові відповідачки - ОСОБА_1 . У той час у кредитному договорі № 1836255 від 01.02.2022 зазначено - ОСОБА_1 .

У контактних даних позичальника, окрім невірного написання ПІБ відповідачки, зазначений паспорт іншої особи, який не належить відповідачці.

Також, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту у розмірі 5 000,00 гривень, його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше). Відсутні докази того, що на момент подання позову у нього існувало право вимоги до відповідачки саме в тому обсязі та на умовах, які зазначені у позовній заяві.

У додатках до позовної заяви відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у сумі 5 000,00 гривень.

Обгрунтовуючи неправомірність нарахування позивачем відсотків за кредитним договором № 1836255 від 01.02.2022, представник позивачки зазначає, що заборгованість за відсотками нарахована як протягом строку дії кредитного договору, так і після закінчення строку дії кредитного договору.

Ураховуючи викладене вище, ОСОБА_2 просив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1836255 від 01.02.2022 у розмірі 15 000,00 гривень відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачки у судовому засіданні 12.01.2026 підтримав правову позицію, викладену у додаткових поясненнях від 05.09.2025. Зазначив суду, що позов стороною відповідачки не визнається у повному обсязі, оскільки відповідачка не підписувала кредитний договір - доказів підписання кредитного договору в електронній формі відповідно до законодавства суду не надано.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначив, що позов пред`явлено до ОСОБА_1 , у той час, як прізвище, ім`я та по батькові відповідачки - ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта, яку долучено до матеріалів справи стороною відповідачки.

Також, зазначив, що належних та допустимих доказів відповідно до цивільного законодавства в підтвердження перерахування зазначеної суми на рахунок відповідачки суду не надано.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

01.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1836255.

Відповідно до пункту 1.1. договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти у позику у сумі 5 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5. цього договору.

У пункті 1.2. договору зазначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно із пунктом 1.3. договору строк позики за цим договором починається з 01.02.2022 та складає 20 днів, позика має бути повернута згідно із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору) до 21.02.2022.

Відповідно до пункту 1.5.1. договору протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3. договору, розмір процентів складає:

-1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, але не менше ніж (п`ятдесят гривень 00 копійок) за перший день користування позикою;

-1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеної у пункті 1.3 цього договору.

При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Пунктом 1.5.2. договору визначено, що у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3. договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (проценти за понадстрокове користування позикою. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Договір про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 підписано ОСОБА_1 за допомогою електроного підпису з використанням одноразового ідентифікатора sr9530.

Додатком до договору про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Також, позивачем надано Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджені наказом № 60 від 30.12.2020, якими регламентовано порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.

Факт реєстрації відповідачки на офіційному веб-сайті позивача, а також її дії, спрямовані на ініціювання укладення договору про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022, позивач підтверджує скріншотами з веб-сайту risk.creditup.com.ua.

На підтвердження перерахування на банківський рахунок відповідачки кредитних коштів у розмірі 5 000,00 гривень позивачем надано довідку, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД».

Зі змісту вказаного вище документа убачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» підтверджує, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-12 від 01.12.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника Товариством з обмеженою відповідальністю «Профітгід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: платник - ТОВ ВЕЛЛФІН, код 39952398; номер транзакції - 34373-56997-90494; дата/час здійснення переказу коштів - 2022-02-01 19:15:02; сума переказу, грн - 5000.00; номер платіжної картки отримувача - НОМЕР_2 .

Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики № 1836255 від 01.02.2022, ОСОБА_1 станом на 21.02.2025 має заборгованість у розмірі 15 000,00 гривень, яка складається з: залишку тіла кредиту у сумі 5 000,00 гривень та залишку процентів у сумі 10 000,00 гривень.

Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 у розмірі 15 000,00 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що остання своїм електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора підписала 01.02.2022 договір про споживчий кредит № 1836255, чим підтвердила, що ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Судом встановлено, що договір про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису sr9530.

Згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 21.02.2025 заборгованість відповідачки за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 становить 15 000,00 гривень та складається з: суми основного боргу - 5 000,00 гривень та заборгованості зі сплати відсотків - 10 000,00 гривень.

У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували порядок і спосіб ідентифікації відповідачки, зокрема, не зазначено, на який номер мобільного телефону було направлено одноразовий ідентифікатор sr9530 для підтвердження укладення договору, факт отримання і використання відповідачкою зазначеного ідентифікатора.

Окрім того, складенаТовариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» довідка, не може уважатись належним та достатнім доказом на підтвердження факту надання відповідачці кредитних коштів у розмірі 5 000,00 гривень, оскільки не підтверджує належність відповідачці банківської картки № НОМЕР_3 та факт успішного проведення транзакції № 34373-56997-90494, що може бути підтверджено лише банком-емітентом цієї картки.

Суд зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту перерахування відповідачці кредитних коштів у сумі 5 000,00 гривень відповідно до договору про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 матеріали позовної заяви не містять, до позовної заяви не долучено жодного документа, який би підтверджував факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, їх фактичне отримання нею у будь-який інший спосіб, або користування відповідачкою кредитними коштами.

Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідачки на його користь заборгованості за тілом кредиту за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 у сумі 5 000,00 гривень є необгрунтованою, не підтвердженою належними та достатніми доказами, тому, задоволенню не підлягає.

Стосовно заборгованості відповідачки за відсотками суд зазначає таке.

З розрахунку заборгованості за договором позики № 1836255 від 01.02.2022 убачається, що заборгованість відповідачки за відсотками станом на 21.02.2025 становить 10 000,00 гривень.

Оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості відповідачки за сумою основного боргу, то, відповідно, і право на отримання позивачем процентів за користування кредитними коштами не виникло.

Окрім того, суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пункті 1.3. договору про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 сторони погодили, що строк позики за цим договором починається з 01.02.2022 та складає 20 днів.

З розрахунку заборгованості за договором позики № 1836255 від 01.02.2022 встановлено, що позивачем нараховувались відсотки за користування кредитними коштами у період з 01.02.2022 по 25.05.2022.

Отже, позивачем усупереч положенням чинного цивільного законодавства у період з 21.02.2022 по 25.05.2025 неправомірно нараховувались відсотки за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022.

Ураховуючи викладене вище, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідачки відсотків за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 у розмірі 10 000,00 гривень є необгрунтованою, тому, задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд ураховує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 у розмірі 15 000,00 гривень.

Прізвищем, ім`ям та по батькові відповідачки є ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як виснує Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 у справі № 175/1481/15-ц, провадження № 61-19687св18, порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що саме відповідачкою ОСОБА_1 було порушено його майнові права та інтереси.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 1836255 від 01.02.2022 у розмірі 15 000,00 гривень - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 22 січня 2026 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження: вулиця Героїв Севастополя, будинок 48, місто Київ, 03061; номер телефона: +38, email: ;

Представник позивача: Лазепка Валентин Ігорович, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: вулиця Героїв Севастополя, будинок 48, місто Київ, 03061; номер телефона: НОМЕР_5 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідачки: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ; номер телефона: НОМЕР_8 , email: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суддя О. В. Іщенко