Справа № 459/4233/25
Провадження № 2/459/1394/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 січня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Штибель А. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № від 24.06.2025 у загальному розмірі 31 920 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7000 грн, заборгованості за процентами - 9870 грн., заборгованості за пенею - 14 000грн, заборгованості за комісією за надання кредиту - 1050 грн, а також просив стягнути судові витрати.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2025 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір надання грошових коштів у кредит № від 24.06.2025 (надалі - Договір). Договір разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, з якими 17.11.2024 відповідач був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 2.3 Договорупозикодавець зобов`язувався надати позичальнику позику на суму 7 000,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Строк кредитування складав 360 днів, стандартна процентна ставка 1 % за кожен день користування кредитом. Представник позивача зазначив, що свої зобов`язання позивач виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 гривень. Однак, відповідач умови договору не виконував і станом на день звернення позивача до суду із вказаним позовом утворилась заборгованість в розмірі 31 920 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7000 грн, заборгованості за процентами - 9870 грн., заборгованості за пенею - 14 000 грн, заборгованості за комісією за надання кредиту - 1050 грн, що підлягає стягненню з відповідача. Відтак, представник позивача просить стягнути з відповідача вказану суму.

Ухвалою від 02.12.2025 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду, який відкладався за заявою відповідача, про що постановлялись відповідні ухвали.

19.01.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Представник позивача подав заяву, в якій просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності, де також вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, у якій він просив розгляд справи відкласти, у зв`язку із складними сімейними обставинами. Суд вважає, що подана відповідачем заява про відкладення розгляду справи є необґрунтованою, оскільки в ній не наведено поважних причин його неявки та не додано відповідних доказів. Оскільки судовий розгляд уже відкладався за клопотанням відповідача, суд вважає, що дії відповідача спрямовані на затягування розгляду справи та не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи. Крім цього, судовий розгляд цивільної справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, у якому не передбачена обов`язкова участь сторін у судовому засіданні (за винятком випадків, коли їх явка визнана обов`язковою судом), оскільки вони можуть викласти свої доводи щодо підстав та предмета спору у письмовій формі шляхом подання відзивів та заперечень.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 22 січня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 19 січня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 22 січня 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.06.2025 між позивачем ТОВ «Іннова Нова» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір надання грошових коштів у кредит № , який підписано позичальником електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором «1652» (надалі - Договір) (а. с. 19-30).

Відповідно до 2.1 Договору укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ікс товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет, в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві (в т. ч. через месенджери).

Невід`ємною частиною цього Договору позики є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на вебсайті Товариства: https://finsfera.ua/ (п.10.10 Договору ).

Відповідно до п.2.2.,2.3.,2.5 Договору визначено, що на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати всі інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту склала 7 000 грн., строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.

Відповідно до п.2.6. Договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти.

Відповідно до п.2.6.1. Договору, стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.2.5. та становить: 1% - за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладання цього договору; 0,87 % - за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладання цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.

Згідно із п. 3.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 6.1. Договору сторони домовились, що повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в п.6.3.Договору.

Відповідно до п. 6.4. Договору у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та інших платежів, передбачених договором, щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту та всіх інших платежів, строк виплати якого ще не настав в повному обсязі.

Відповідно до п.7.3. Договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно договору,уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених графіком платежів, з наступного календарного дня позичальник повинен виплатити товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення.

Відповідно до п.7.4. Договору за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки,визначені договором, кредитодавець має право стягнути позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України,що діяла у період прострочення,але не більше ніж15% від суми простроченого платежу. Позичальник зобов`язується сплатити нараховану пеню у день закінчення строку дії цього договору або в день дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

З Паспорту споживчого кредиту продукту «Стандартизована форма» до договору, також підписаного позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «9492» вбачається, що сторони договору погодили між собою умови кредитування, а саме його строк, процентну ставку, суму кредиту, тощо (а. с. 35-37).

Згідно додатку №1 до договору № від 24.06.2025 ОСОБА_1 ознайомився з таблицею обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «1652» ( а. с. 30 на звороті - 31).

У Анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) зазначено номер платіжної картки позичальника ОСОБА_1 , на яку має бути перерахована сума кредиту в розмірі 7000 грн, зокрема: № НОМЕР_2 та фінансовий номер телефону НОМЕР_3 (а. с.12). Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі.

Згідно договору №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (Фінансова компанія) та ТОВ «Іннова Нова» (Клієнт), клієнт доручає Фінансовій компанії за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send.

Згідно повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» за вих №17681 від 12.11.2025, 24.06.2025 о 23 год 12 хв відбулося перерахування коштів в сумі 7000 грн на банківську картку ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 , номер транзакції НОМЕР_4 (а. с. 13).

На виконання ухвали суду АТ «А-Банк» надано інформацію №20.1.0.0.0/7-20260107/0100 від 08.01.2026 щодо руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 , відповідно до якої останньому оформлено платіжну банківську картку № НОМЕР_2 , а із виписки по особовому рахунку вбачається, що 24.06.2025 ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти у сумі 7 000 гривень, якими відповідач активно користувався.

Водночас, згідно з детальним розрахунком заборгованості за Договором позики, складеним станом на 12.11.2025 загальний розмір заборгованості відповідача становить 31 920 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7000 грн, заборгованості за процентами - 9870 грн., заборгованості за пенею - 14 000 грн, заборгованості за комісією за надання кредиту - 1050 грн (а. с. 49-50).

Дану заборгованість просить представник позивача стягнути з відповідача.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.

Судом встановлено, що 24.06.2025 між позивачем ТОВ «Іннова Нова» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір надання грошових коштів у кредит №, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, який був підписаний останнім за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «1652», що відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитні договори. Також відповідачем були підписані за допомогою електронного підпису: Паспорт споживчого кредиту (Паспорт) ідентифікатор (одноразового паролю) «9492» та Таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором ідентифікатор (одноразового паролю) «1652» (Таблиця), які містять умови кредитування.

Підписавши Договір, Паспорт та Таблицю, ОСОБА_1 підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови цілком зрозумів та приймає їх.

Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитних договорів.

Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір позики з ним не був укладений.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ТОВ «Іннова Нова» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку за № НОМЕР_2 , шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу у сумі 7000 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №17681 від 12.11.2025 та листом АТ «А-Банк» №20.1.0.0.0/7-20260107/0100 від 08.01.2026 про перерахування коштів.

Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Так, із детального розрахунку заборгованості за Договором встановлено, що станом 12.11.2025 загальний розмір заборгованості відповідача становить 31 920 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7000 грн, заборгованості за процентами - 9870 грн., заборгованості за пенею - 14 000грн, заборгованості за комісією за надання кредиту - 1050грн.

Відповідач не приступив до виконання умов Договору жодних платежів на погашення заборгованості не здійснював.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено.

Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Договору в розмірі 7000 грн слід задовольнити.

Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за Договором у розмірі 9870 грн, суд виходить з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач грошові кошти отримав, однак в добровільному порядку не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Згідно з умовами Договору сторони погодили строк кредитування (строк дії договору) - 360 днів, тобто з 24.06.2025 по 19.06.2026.

Відповідно до п. 2.6.1 Договору стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.2.5. та становить: 1% - за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладання цього договору; 0,87 % - за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня з дати укладання цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до п 6.1.Договору позики сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.

Із детального розрахунку заборгованості вбачається, що проценти в сумі 9870 гривень нараховані з 24.06.2025 по 12.11.2025 (тобто в межах строку кредитування).

Наведене свідчить, що позивач здійснив нарахування процентів в порядку, передбаченому Договором та у межах строку кредитування.

Таким чином, суд вважає, що проценти в сумі 9870 гривень правомірно нараховані позивачем та підлягають до стягнення.

Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1050 гривень, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.7. Договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту становить 0% (нуль процентів), це означає, що комісія за видачу кредиту відсутня.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Аналіз умов Договору свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1050 грн., встановлена в п. 2.7 Договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.

Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що положення Договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1050 грн. суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними, а відтак відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Нова» вищезазначеної заборгованості за комісією за надання кредиту.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача пеню за невиконання зобов`язань за Договором у розмірі 14 000 грн.

Згідно із п. 7.4. Договору за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. позичальник зобов`язується сплатити нараховану пеню у день закінчення строку дії цього договору або в день дострокового повернення кредиту у повному обсязі.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.

Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, з огляду на положення норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яка поширюються на спірні правовідносини, ОСОБА_1 , як позичальник, звільнений від обов`язку сплати на користь позивача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за вищевказаним Договором, оскільки такі санкції нараховані позивачем під час дії воєнного стану.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за Договором у розмірі 14 000 грн. до задоволення не підлягають.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищевказаним договором.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Іннова Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № від 24.06.2025 року у загальному розмірі 16 870 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7000 грн, заборгованості за процентами - 9870 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції № 23 від 20.11.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1280,26 гривень, виходячи з такого розрахунку: 16 870 грн (розмір задоволених позовних вимог)/31 920 грн (розмір заявлених позовних вимог) х 2422,40грн (сума сплаченого судового збору).

Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Нова" заборгованість за Договором надання грошових коштів у кредит № від 24.06.2025 у загальному розмірі 16 870 (Шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 7000 грн, заборгованості за процентами - 9870 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Нова" судовий збір в сумі 1280 (Одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 26 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 22.01.2026.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Нова" (, м. Київ, вул. Верхній Вал, 10);

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: М. В. Мельникович