ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1281/26 Справа № 175/181/23 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суліма Ганна Сергіївна,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Озерянська Ж.М.

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2025року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою про визнання дій державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суліми Г.С. протиправними та зобов`язання скасувати постанову від 09 липня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 78549290.

Існування таких вимог заявниця пов`язувала із тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні об`єктом житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати ОСОБА_2 ключі від будинку, воріт, хвіртки зазначеного домоволодіння.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2025року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про вселення та ухвалено в цій частині нове рішення. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 , шляхом його вселення у будинок АДРЕСА_1 (незавершене будівництво готовністю 95 %) за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вищевказаних судових рішень було видано три виконавчих листа, які перебували на виконанні у Солонянському відділі державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме:

- виконавче провадження № 77707858 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення;

- виконавче провадження № 77706883 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні об`єктом житлової нерухомості шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від будинку, воріт, хвіртки зазначеного домоволодіння;

- виконавче провадження № 77706153 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1 073,60грн.

Заявник стверджувала, що на виконання рішення ОСОБА_2 було вселено в кімнату на другому поверсі та виконавчі провадження закінчені у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Однак 07 липня 2025року стягувачем ОСОБА_2 було повторно пред`явлено на виконання до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий лист № 175/181/23, виданий 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення і 09 липня 2025року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78549290 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення.

Заявниця вважала, що державним виконавцем неправомірно було повторно відкрито виконавче провадження, оскільки судові рішення були повністю фактично виконані.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025року у задоволенні скарги відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, виходив з того, що дії державного виконавця повністю відповідають встановленому законом порядку щодо вчинення виконавчих дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

02 жовтня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025року.

В апеляційній скарзі заявниця не погодилася з висновками суду та висловила вимогу про скасування ухвали суду та задоволення скарги повністю.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що постанова від 09 липня 2025року про відкриття виконавчого провадження № 78549290 була винесена з порушенням норм чинного законодавства, дії державного виконавця є неправомірними, а висновок суду в цій частині не ґрунтується на законі та спростовується матеріалами справи.

Вказувала, що судові рішення у цивільній справі № 175/181/23 були виконані повністю, а відкриті три виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів постановами державного виконавця від 05 червня 2025року та 18 червня 2025року були закінчені відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Оскільки зазначені постанови про закінчення виконавчих проваджень № 77707858 про вселення № 77706883 про надання ключів та № 77706153 про стягнення судового збору ніким не оскаржені, не скасовані, вказані виконавчі провадження не відновлювалися; не встановлено і факту перешкоджання перебуванню стягувача у приміщенні, в яке його було вселено 04 червня 2025року, не було жодних підстав для відкриття 09 липня 2025року нового виконавчого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2025року витребувано з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу, та 09 жовтня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025року та справу призначено до судового розгляду на 10?? 25 листопада 2025року.

У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 11 листопада 2025року № 2374/0/15-25 про відставку судді ОСОБА_3 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12 листопада 2025року № 2925 та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Никифоряк Л.П., судді: Новікова Г.В., Гапонов А.В.

У зв`язку з неможливістю розгляду справи суддею членом колегії Новіковою Г.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 15 січня 2026року № 212 у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач ОСОБА_4 , судді Гапонов А.В. та Красвітна Т.П.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025року прийнято до свого провадження справу та призначено її до розгляду на 15?? год 20 січня 2026року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні об`єктом житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати ОСОБА_2 ключі від будинку, воріт, хвіртки зазначеного домоволодіння.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2025року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про вселення та ухвалено в цій частині нове рішення. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 , шляхом його вселення у будинок АДРЕСА_1 (незавершене будівництво готовністю 95 %) за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вищевказаних судових рішень було видано три виконавчих листа, які перебували на виконанні у Солонянському відділі державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме:

- виконавче провадження № 77707858 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення;

- виконавче провадження № 77706883 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні об`єктом житлової нерухомості шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від будинку, воріт, хвіртки зазначеного домоволодіння;

- виконавче провадження № 77706153 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1 073,60грн.

Згідно акту державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Суліми Г.Ю. від 04 червня 2025 року, при проведенні виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_2 , останнього було вселено в кімнату на другому поверсі /а.с.10/.

05 червня 2025року державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулімою Г.Ю. було винесено дві постанови про закінчення виконавчого провадження № 77707858 та № 77706883 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду /а.с.12, 14/.

18 червня 2025року державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулімою Г.Ю. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77706153 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду /а.с.16/.

07 липня 2025року стягувачем ОСОБА_2 було повторно пред`явлено на виконання до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий лист № 175/181/23, виданий 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення. /а.с.19/.

09 липня 2025року державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулімою Г.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78549290 з примусового виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення /а.с.7/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що державний виконавець своїми діями не порушив права заявниці, тому його дії, постанова про відкриття виконавчого провадження є законною.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні судового рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 67 закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

З матеріалів справи вбачається, що судові рішення, на виконання яких були видані виконавчі листи, були виконані.

Втім, після його фактичного виконання, ОСОБА_1 продовжила чинити ОСОБА_2 перешкоди у проживанні та повноцінному користуванні будинком, доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.

За змістом частини шостої статті 67 Закону України «Про виконавче провадження»у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду про вселення ОСОБА_2 є чинним та дії заявниці ОСОБА_1 не повинні порушувати його прав на проживання, оскільки кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод).

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990року ). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 ллистпоада 1986року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999року ).

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Доводи заявниці про відсутність доказів перешкод вселенню та проживанню ОСОБА_2 до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що ОСОБА_2 після вселення жодного разу не приходив до будинку, йому ніхто не чинив перешкод у проживанні в будинку, не може бути підставою для задоволення скарги, оскільки наявність чи відсутність перешкод має встановити державний виконавець в межах виконавчого провадження.

Твердження заявниці про те, що постанови про закінчення виконавчих проваджень ніким не оскаржені, не скасовані, вказані виконавчі провадження не відновлювалися, а тому не було жодних підстав для відкриття 09 липня 2025року нового виконавчого провадження є безпідставними, оскільки виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Так ОСОБА_2 реалізовуючи своє право на вселення в житловий будинок звернувся до державного виконавця Солонянського ВДВС із відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження та виконавчим листом в межах строку встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», який в свою чергу дійшов висновку про можливість відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 та виніс відповідну постанову.

Відтак винесена державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулімою Г.Ю. постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 липня 2025року № 78549290 з виконання виконавчого листа № 175/181/23, виданого 12 лютого 2025року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком шляхом його вселення є правомірною, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2026року.

Судді: