Провадження №2/523/2413/26
У Х В А Л А

"20" січня 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , та просить розірвати шлюб між сторонами. Обгурнтовано позов тим, що шлюб між сторонами було укладено 31 липня 2010 року. З початку сімейного життя у сторін були різні погляди на сімейне життя та обов`язки, сім`я трималася завдяки сину. Після російського вторгнення, син разом із бабусею 14 березня 2022 року покинули Україну, та знаходяться по цей час в Болгарії. З 30 грудня 2023 року позивач також проживає в Болгарії, займається вихованням та освітою сина. Відповідачка залишилась працювати та проживати в Україні, у зв`язку із чим їх стосунки втратили сенс сумісного проживання. Подружні відносини між сторонами припинилися майже два роки тому. З цього часу сторони проживають окремо, не ведуть сумісний бюджет, крім цього спільно не проживають. За весь цей час відповідачка не намагалась налагодити стосунки, тільки обіцяла приїхати до Болгарії та об`єднатися із сім`єю, займатися вихованням сина, але поверталася до України, та жила своє життя. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно, та змінювати його не збирається.

Ухвалою судді Далеко К.О. від 09.12.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

05.12.2025 року, 16.12.2025 року та 24.12.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли до суду клопотання, якими відповідач просила надати строк на примирення терміном 6 (шість) місяців. Клопотання мотивовано тим, що позовні вимоги відповідач не визнає, на розірвання шлюбу не погоджується, оскільки зацікавлена у збереженні сім`ї, просила відмовити у задоволенні позову. 25.12.2025 року відповідач планує виїхати до своєї сім`ї, з якою буде проживати, її виїзд до України був обумовлений станом її здоров`я, також вона фінансово допомагає родині, отримуючи за місцем роботи в Україні заробітну плату, розмір якої нещодавно підвищився. У судове засідання відповідач з`явитися не може, за поганим станом свого здоров`я.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Старостін С.О. подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, просив задовольнити позов. Також адвокат Старостін С.О. у клопотанні зазначив, що позивач категорично заперечує проти надання строку для примирення, оскільки сторони довгий час проживають окремо, сім`я розпалась. Позивач проживає за межами України, разом із їх спільною дитиною, а відповідачка проживає на території України. Викладені у клопотаннях відповідачки доводи не відповідають дійсним обставинам справи. За твердженням позивача, його дружина ОСОБА_2 не бажає налагоджувати стосунки та об`єднатися із сім`єю, займатися вихованням сина. В Болгарію відповідач переїжджати не бажає, 25 грудня 2025 року відповідачка не приїхала і не зустрічалася зі своїм чоловіком, тому не має сенсу надавати строк на примирення. Відповідачка проживає окремо в м. Одеса, спільного господарства сторони не ведуть, у сторін роздільний бюджет вже тривалий час. У позивача хвора мати похилого віку, та неповнолітній син, і він проявляє турботу до них, працює. В свою чергу, його дружина не бажає надавати допомогу і приймати участь у вихованні дитини. Позивач заробляє достатньо грошей для утримання своєї сім`ї. Позивач ОСОБА_1 прийняв остаточне рішення про розірвання шлюбу і змінювати його не має ніякого наміру, не бажає примирятися із відповідачкою, подальше спільне життя неможливе з причин різних поглядів на життя, тому надання строку на примирення не має сенсу.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із доводами сторін у клопотаннях, суд виходить із наступного.

Згідно ст.111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, статей 51, 56 ч.3, ст.110 ч.1 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, а тому зобов`язує суд до вжиття заходів по збереженню сім`ї, лише коли вжиття заходів до примирення подружжя буде не виключно формальною дією, а дійсно допоможе зберегти сім`ю.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя, не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного суду №442/6319/16-ц від 30 травня 2019 року.

Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру, тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2018 року по справі № 761/33261/16-ц.

За даних обставин, враховуючи не згоду позивача ОСОБА_1 із наданням строку для примирення, суд вважає що надання строку на примирення протягом шести місяців буде суперечити інтересам позивача ОСОБА_1 , суперечити закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

До такого висновку суд також дійшов приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів виїзду відповідачки після 25.12.2025 року до чоловіка та сина, за межі України, саме для постійного проживання. В матеріалах справи відсутні докази реального наміру збереження відповідачкою сім`ї. В свою чергу, за позицією позивача, яка відображена адвокатом Старостіним С.О. в його поданій до суду заяві, позивач ОСОБА_1 остаточно для себе вирішив розірвати шлюб із відповідачкою.

У той же час, враховуючи перебування сторін у шлюбі протягом більше 15 років, наявність спільного неповнолітнього сина, виражений відповідачкою у клопотанні намір на переїзд до чоловіка та сина, для спільного проживання, суд вважає доцільним вжиття заходів щодо примирення подружжя строком на 2 (два) місяці, до 20.03.2026 року.

Суд зазначає, що даного строку буде достатньо для того, щоб сторони по справі остаточно визначились із шлюбними відносинами. При цьому, надання саме такого строку для примирення, не порушує права ні позивача, ні відповідача, а навпаки посприяє можливому збереження шлюбу між сторонами, на засадах рівності сторін, та одночасно не завдасть шкоди правам позивача, який чітко у заяві підтвердив свій намір на розірвання шлюбу, та заперечував проти надання строку на примирення.

Суд виходить із того, що надання сторонам двохмісячного строку для примирення, дійсно допоможе або зберегти сім`ю, або підтвердить неможливість її збереження, та виключить зловживання процесуальними правами з боку обох сторін.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Згідно до ч.7 ст.240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

З огляду на викладене, на виконання ст.111 СК України, суд вважає доцільним надати сторонам час для примирення тривалістю два місяці, при цьому зупинивши провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.111 СК України, ст.ст.240, 251 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення по цивільній справі № 523/25774/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Надати подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення строком на 2 (два) місяці, до 20.03.2026 року.

Провадження у справі зупинити до закінчення строку для примирення.

Копію ухвали суду направити сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду в частині надання строку для примирення окремому оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу складено та підписано 20.01.2026 року.

Суддя: К.О. Далеко