Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 297/2644/25

Провадження № 2/936/321/2025

13.01.2026 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі

головуючої судді Сухої Н.І.

за участю секретаря судового засідання Мельничок М.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Берегівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2023 справа №297/325/23, шлюб із відповідачкою розірвано. Місце проживання неповнолітніх дітей дітям сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено з позивачем за його місцем проживання з метою самостійного виховання. Ще до розірвання шлюбу приблизно з вересня 2022 року відповідачка переїхала жити від дітей та з того часу не виявляє до своїх дітей ніякої турботи, не піклується про їх стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не бере участі у вихованні дітей, не провідує їх, не цікавиться здоров`ям дітей,успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує їх.

Оскільки відповідачка не бере жодної участі у вихованні дітей, всі питання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.Діти знаходяться на повному утриманні позивача.

Отже, оскільки відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей не бере жодної участі у забезпеченні здобуття ними повної загальної середньої освіти , що підтверджують довідки зі школи, а її вчинки та поведінка систематично завдають шкоди психоемоційному стану дітей, створюючи умови постійного стресу, що становить реальну загрозу їх психічному здоров`ю та гармонійному розвитку, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач просить відповідачку ОСОБА_3 позбавити батьківських прав.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалася.

Заяви, клопотання учасників справи

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві та просять такий задовольнити, не заперечують щодо розгляду справи у заочному порядку.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування Берегівської міської ради Садварі О.В. в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, проти задоволення позову не заперечує. При цьому, зазначила, що орган опіки та піклування детально вивчав ситуацію щодо виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, у результаті чого дійшов висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав, зазначила також, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини остання була запрошена та надала письмову заяву про те, що не бажає приймати участь у засіданні.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином у передбаченому законом порядку, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою відповідачки в судове засідання, відомості про час та місце проведення судових засідань були опубліковані на офіційному сайті «Судова Влада» у автоматичному режимі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Берегівського районного суду від 19.08.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Берегівської міської ради про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю до Воловецького районного суду.

24.09.2025 протоколом авторозподілу між суддями справу передано судді Сухій Н.І. та 30.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.10.2025, у зв`язку із неявкою сторін підготовче судове засідання відкладено на 06.11.2024, 18.11.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 10.12.2025 та відкладено на 30.12.2025 та 13.01.2026.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою судового засідання від 13.01.2026, з огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву не подав, суд на підставі статей 280-282 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 24.12.2011) та неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 05.11.2013).

Як вбачається із рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2023, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітнім дітям: сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу визначено місце проживання із батьком ОСОБА_2 з метою виховання самостійно, з яким вони проживали. Судом встановлено, що ОСОБА_3 жодним чином не приймає участі у вихованні сина та доньки, не піклується про їх стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям сім`ї, а вихованням малолітніх дітей займається самостійно батько.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області про роз?яснення судового рішення від 22.02.2023 у справі N?297/325/23 також роз`яснено, що судом при прийнятті рішення від 22.02.2023 було встановлено, що ОСОБА_2 є законослухняним громадянином, не притягувався ані до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, має постійне місце роботи, тому має постійний стабільний заробіток. Відповідачкою ОСОБА_3 було подано заяву про визнання зазначених у позові обставин. Мати, ОСОБА_3 , самоусунулася від виховання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і як наслідок батько останніх, ОСОБА_2 , змушений займатися вихованням та утриманням дітей самостійно без участі матері.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Також, згідно висновку органу опіки та піклування за №3364/03-7 від 20.10.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно її неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки комісією встановлено, що з 2022 року, мати дітей ОСОБА_3 свідомо не бажає приймати участь в утриманні та вихованні своїх малолітніх доньки та сина. Фізичним та духовним розвитком своїх дітей, станом їх здоров`я, навчальними успіхами, психічним і емоційним станом не цікавиться. Про своїх дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , мати, ОСОБА_3 ніяким чином не піклується, морально та матеріально їх не підтримує, тобто свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 була запрошена, проте надала письмову заяву про те, що не бажає приймати участь у даному засіданні.

Батько дітей ОСОБА_2 має постійну зайнятість та сталі доходи: працює на посаді директора ТОВ «БЕРЕГБУДТОРГ», що підтверджується Витягом з ЄДРЮО, ФОП та ГФ, складеним 10.10.2025. Позивач має сталі соціальні зв?язки та користується повагою в громаді, житло, в якому проживає батько з дітьми належить позивачу на праві власності, що підтверджується Договором дарування від 10.09.2018 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 137299686 від 11.09.2018.

Також свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали письмові пояснення, завірені нотаріально, в яких зазначили, що мати ОСОБА_3 не проживає разом зі своїми дітьми, участі у вихованні та забезпеченні дітей не бере. Батько ОСОБА_2 особисто дбає про харчування, навчання, здоров`я та побут дітей, супроводжує їх до школи, відвідує батьківські збори, забезпечує всім необхідним. Діти доглянуті, охайні, поводяться чемно, мають добрі стосунки з батьком.

Довідкою, виданою Берегівським ліцеєм ім.Ф.Потушняка Берегівської міської ради №206 від 12.08.2025 надано відповідь відносно неповнолітніх дітей позивача сина ОСОБА_4 , який є учнем 8В класу та дочки ОСОБА_5 , яка є є учиницею 7А класу та зазначено, що позивач приводить дітей до ліцею та забирає, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівник, бере участь у ліцейному житті дітей.

Також, Військово-обліковим документом Резерв+, сформованим 07.11.2025 підтверджується, що ОСОБА_2 є військовозобов`язним, заброньованим та має відстрочку до 07.10.2026.

Судом також заслухана думка малолітньої ОСОБА_5 у присутності психолога ОСОБА_8 , з огляду на те, що остання досягла 10-річного віку, яка повідомила, що проживає разом з татом та братом, з матір`ю вони не спілкуються уже більше року, останній раз маму вони бачили на день народження у жовтні 2024 році. Зокрема, дівчинка зазначила, що мама прийшла на день народження, подарувала квіти, нічого не розпитувала про їх інтереси, шкільне життя, здоров`я і пішла. Більше діти її не бачили, мама не цікавиться життям її і брата, не телефонує і не відвідує їх. Тато повністю піклується нею і братом.

Отже, вході розгляду даної справи судом встановлено, що мати неповнолітніх дітей не проживає з сім`єю, своїх обов`язків по вихованню і утриманню дітей не виконує, розвитком та станом здоров`я власних дітей не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У відповідності до ст.ст. 150, 151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.

В силу вимог ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно статей 9,1 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»).

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Дослідженими судом доказами підтверджується, що вихованням дітей займається їх батько ОСОБА_2 позивач, а також підтверджується відсутність піклування з боку матері ОСОБА_3 відповідачки про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дітей протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дітей.

Враховуючи те, що відповідачка у справі жодним чином не була позбавлена можливості піклуватися про фізичний та духовний розвиток дітей, перешкод у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі матері у вихованні не було, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки покладені на неї законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи всі обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що дійсно відповідачка у справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дітей, які передбачені вимогами ст.150 СК України та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до ОСОБА_3 вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду та підтверджують факт, ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а тому, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Суд роз`яснює відповідачці, що відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наведених міркувань та керуючись ст.164 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 280-282, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Берегівської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканку АДРЕСА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєсрований за адресою: АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

третя особа: Орган опіки і піклування Берегівської міської ради, , адреса: м. Берегово, вул.Б.Хмельницького, 7.

Повний текст рішення виготовлено 22.01.2026.

Суддя Суха Н.І.