Справа № 760/8724/24
Провадження № 2/369/2534/26
20.01.2026 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В. за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в м. Києві цивільну справу № 760/8724/24 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення матеріальної і моральної шкоди.
24.02.2022 року почалися масові вторгнення на територію України регулярних підрозділів збройних сил російської федерації та інших військових формувань створених та підтримуваних даною державою.
З 24.02.2022 року російська федерація продовжує повномасштабне вторгнення на території України, у тому числі с. Климентове Охтирського району Сумської області. Внаслідок артилерійських обстрілів 22.03.2022 року, будівля належного Позивачу магазину-бару «Оксана» пошкоджена на 70-80%.
В результаті зазначених подій нерухоме майно має аварійний стан і не може використовуватися для подальшого ведення підприємницької діяльності, у зв`язку з чим Позивач позбавлена можливості користуватись будівлею та майном, яке в ньому знаходилось.
Наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкції, ступінь та характер яких свідчить про необхідність виконання робіт щодо часткового демонтажу частин об`єкта або його окремих конструкції, підсилення об`єкта або його окремих несучих та огороджувальних конструкцій.
Згідно з Висновком експерта № 4382 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 19.04.2023 року, «розмір завданої матеріальної шкоди нерухомому майну кафе магазину-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 внаслідок збройної агресії Російської Федерації станом на дату складання висновку становить 1 782 000 (один мільйон сімсот вісімдесят дві тисячі) грн».
Станом на момент спричинення збитків 22.02.2022 року, офіційний валютний курс НБУ становив 32,2887 грн. за 1 Євро.
Отже, розмір збитків 1 782 000 грн. еквівалентно 55 189,59 Євро.
Нежитлова будівля по АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації (Витяг від 11.03.2024 року).
Такими чином, у результаті артилерійських обстрілів під час військового вторгнення російської федерації Позивачу було спричинено майнову та моральну шкоду.
З огляду на викладене, вина за спричинення Позивачу матеріальної шкоди, шкоди стану здоров`я та моральної шкоди лежить на державі російська федерація.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затв. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, Охтирська міська територіальна громада Сумської області відносилася до території активних бойових дій з 24.02.2022 року по 17.05.2022 року.
Починаючи з 18.05.2022 року Охтирська міська територіальна громада Сумської області відноситься до територій можливих бойових дій.
Вказані обставини тривають по день пред`явлення позову, що спричинило переселення сім`ї Позивача. Позивачу довелось повністю змінити своє життя, з підстав чого Позивач зазнала моральних страждань, що супроводжується душевним болем, втратою спокою, постійним відчуттям незахищеності та розчаруванням.
Моральні страждання кожного дня посилювалися так як кожного дня Позивач та члени її сім`ї знаходяться у відчаї та розпачі, оскільки кожного дня в новинах передають про обстріли, руйнування та загиблих як в с. Климентове Охтирського району Сумської області, так і в інших містах.
Позивач позбавлений можливості гарантувати безпеку та захист себе та своєї сім`ї навіть в Київській області, що також є для нього приниженням честі й гідності. Він позбавлений звичного ритму життя, можливості проживати з родиною в рідному місті, підтримувати нормальні життєві зв`язки з рідними особами, які залишилися в с. Климентове. В результаті, Позивач з сім`єю була змушена обживатися на новому місці та прилаштовуватися до нових життєвих умов, але душевного та морального спокою перестала відчувати.
Відтак, установлений спосіб життя та нерухомість фактично втрачено, а також на теперішній час Позивач не має свого бізнесу та фактично відсутній заробіток. Після початку збройної агресії Російської Федерації проти України, Позивач постійно перебувала у пригніченому стані, знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків.
Так, зокрема, у червні 2022 року Позивач звернулася до терапевта із скаргами: періодичні головкружіння, оніміння шкіри ліве стегно, до коліна, ком в горлі на фоні стреса, періодична тяжкість в епігастральній області, задишку при фізичному навантаженні, судоми в руках.
Після цього Позивач неодноразово зверталася за допомогою до невролога, ортопеда, офтальмолога, кардіолога, ендокринолога, проходила численні дослідження УЗД, МРТ, здавала необхідні аналізи.
З кожним днем все менше вірогідності, що всі втрати можливо буде відновити, щоб доробити до пенсії на роботі, на якій Позивач працювала останні 25 років.
Ситуація ускледнена тим, що Позивачу на момент початку військових дій було майже 60 років, а зараз вже 62 роки. Внаслідок цього соціальна адаптація дуже ускладена.
На даний момент стоїть питання отримання нової професії, що в цьому віці досить складно. Коштів для існування навіть на мінімальному рівні у Позивача немає. Але здобуття нової професії та роботи унеможливлюють і складності зі станом здоров`я Позивача.
Так, через втрату майна та засобів існування, Позивач перенесла сильне нервове потрясіння. Після втрати магазину-бару стали сильно прогресувати гіпертонія та цукровий діабет, сильні скачки підвищеного тиску та рівню цукру в крові призвели до катастрофічного падіння зору.
Так, за півроку 10 місяців, ліве око стало сліпим на 100%, а право око 60 % відсутній зір. Захворювання прогресувало. Перед Позивачем постала гостра загроза осліпнути. Лікарі одностайно наполягали на хірургічному втручанні. З великими зусиллями сім`я назбирала кошти на операції, які відбулися у грудні 2023 року.
Позивач і зараз на адаптації. Необхідність застосування крапель (штучні сльози) та окулярів буде пожиттєво.
Моральний стан і сьогодні не дає можливості стабілізувати цукор у крові, що безперечно відображається на якості зору навіть після оперування.
Для стабілізації рівню цукру лікарі збільшили дозу препарату. А також призначили більш дороговартісне лікування, що потребує ще більше коштів, у яких Позивач обмежена.
Нервове потрясіння спровокувало зріст гемангіоми (захворювання у грудному відділі хребта). Розмір гемангіоми вийшов за межі допустимого. Стоїть питання про хірургічне втручання, так як це захворювання може мати непередбачувані наслідки (людину може повністю паралізувати, загроза летального випадку).
Позивач пройшла рекомендоване обстеження грудного відділу хребта в Інституті нейрохірургії, за висновком якого необхідна операція.
На даний час через брак коштів госпіталізацію не проведено.
У Позивача також сильно постраждала можливість вільно та безболісно пересуватися. Виник сильний біль у суглобах та ступнях. Для запобігання погіршенню захворювання необхідно приймати ліки і систематично проходити медичні процедури.
Таким чином, через погіршення стану здоров`я Позивача, вона фактично позбавлена можливості заробляти собі гроші на забезпечення достойного рівня життя та можливості вийти на пенсію на загальних умовах.
Загалом з червня 2022 року до моменту звернення із цією позовною заявою, Позивач витратила на медичні послуги, а саме: діагностику та консультації лікарів, операції, дослідження та лікарняні засоби - 174 151 грн 60 коп. Станом на день пред`явлення позову (12.04.2024 року) офіційний валютний курс НБУ становив 42,019 грн. за 1 Євро.
Отже, розмір шкоди, завданому здоров`ю, 174 151,60 грн. еквівалентно 4 144,59 Євро.
Враховуючи множинний характер грубих порушень конституційних прав, їх обсяг і тривалість, завдана моральна шкода оцінюється у розмірі 600 000 грн, яку Позивач просить стягнути з держави Російська Федерація на її користь.
Отже, розмір моральної шкоди 600 000,00 грн. еквівалентно 14 279,25 Євро.
Враховуючи вищевикладене, збройною агресією Російської Федерації Позивачу було завдано матеріальної шкоди у розмірі 1 782 000 грн., (в еквіваленті 55 189,59 Євро), шкоди здоров`ю у розмірі 174 151,60 грн. (в еквіваленті 4 144,59 Євро) та моральну шкоду у розмірі 600 000 грн. (в еквіваленті 14 279,25 Євро).
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2024 року було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
24.12.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
14.04.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі № 760/8724/24 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Справу було призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08 липня 2025 року на 09 год. 30 хв.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник держави російська федерація, у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, про що свідчать матеріали справи, також не скористався правом на надання відзиву.
Будь-яких клопотань на адресу суду від сторони відповідача не надходило. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмових відзивів на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Враховуючи те, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та ненадходження відзиву на позов, суд вирішив ухвалити заочне рішення у справі в порядку ст.ст. 280-282 ЦПК України.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19.12.2016 року).
Отже, обов`язок держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1,3 Основного Закону України).
За положеннями ст.1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року.
Законом України "Про особливості Державної Політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18 січня 2018 року визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією.
Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України стала окупація частини території України.
Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.
Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України".
Крім того, у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН.
Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.
Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 виданий Охтирським МРВ УМВС України в Сумський області 17.06.2003 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Результатом збройної агресії особисто для позивача стала втрата нормального мирного життя без щоденних побоювань за своє життя та життя рідних, за збереження майна, за безпеку пересування населеним пунктом тощо.
Позивач втратила майно, яке з сім`єю будували багато років і яке було справою її життя. Після влучення снаряду сім`я позивача була вимушена гасити пожежу, а через неможливість надалі проживати у даному населеному пункті - виїжджати з села Климентове під обстрілами. Ця втрата та пережитий досвід завдала серйозних душевних страждань.
Моральні страждання позивача викликані через втрату майна та бізнесу, постійні повітряні тривоги та необхідність перебувати тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, в зв`язку з цим позивачі зобов`язані докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав.
Через пережиті травми позивач зазнала істотної шкоди здоров`ю та моральних страждань.
Внаслідок саме збройної агресії РФ було порушено низку прав позивача, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, IV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту.
Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, втрата майна, переживання обстрілів будинку, а в результаті і його гасіння, пережитий стрес від даного обстрілу, а згодом і евакуація під жахливими обстрілами, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває щоденно через неможливість користуватись належним їй майном, позивач вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну їй моральну шкоду у сумі 600 000,00 грн. (шістсот тисяч гривень), що станом на дату подання позовної заяви (12.04.2024 року) 14 279,25 євро (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять євро 25 євроценти).
Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно зі ст. 15 Конвенції зазначено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, держава може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.
Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
У пункті 10 зазначеної Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для відшкодування моральної шкоди, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії рф, що тривають з 20 лютого 2014 року (як початкова подія) та як її продовження - військове вторгнення рф до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.74.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння Відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини третьої статті 82 ЦПК є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Саме внаслідок бомбардування та ведення активних бойових дії зі сторони Російських військ у Сумській області, в тому числі у селі Климентове Охтирського району Сумської області, де було зруйновано нежитлової будівлі (магазин-бар «Оксана»), загальною площею 145,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до масштабної пожежі та повної втрати будівлі з усім розташованим там майном.
В результаті зазначених подій нерухоме майно має аварійний стан і не може використовуватися для подальшого ведення підприємницької діяльності, у зв`язку з чим Позивач позбавлена можливості користуватись будівлею та майном, яке в ньому знаходилось.
Крім того, зазначені події та пережитий внаслідок цього стрес призвели до погіршення стану здоров`я Позивача.
Так, зокрема, у червні 2022 року Позивач звернулася до терапевта із скаргами: періодичні головокружіння, оніміння шкіри ліве стегно, до коліна, ком в горлі на фоні стреса, періодична тяжкість в епігастральній області, задишку при фізичному навантаженні, судоми в руках.
Після цього Позивач неодноразово зверталася за допомогою до невролога, ортопеда, офтальмолога, кардіолога, ендокринолога, проходила численні дослідження УЗД, МРТ, здавала необхідні аналізи.
Так, через втрату майна та засобів існування, Позивач перенесла сильне нервове потрясіння. Після втрати магазину-бару стали сильно прогресувати гіпертонія та цукровий діабет, сильні скачки підвищеного тиску та рівню цукру в крові призвели до катастрофічного падіння зору.
Так, за пів року 10 місяців, ліве око стало сліпим на 100%, а право око 60 % відсутній зір. Захворювання прогресувало. Перед Позивачем постала гостра загроза осліпнути. Лікарі одностайно наполягали на хірургічному втручанні. З великими зусиллями сім`я назбирала кошти на операції, які відбулися у грудні 2023 року.
Необхідність застосування крапель (штучні сльози) та окулярів буде пожиттєво.
Моральний стан і сьогодні не дає можливості стабілізувати цукор у крові, що безперечно відображається на якості зору навіть після оперування.
Для стабілізації рівню цукру лікарі збільшили дозу препарату. А також призначили більш дороговартісне лікування, що потребує ще більше коштів, у яких Позивач обмежена.
Нервове потрясіння спровокувало зріст гемангіоми (захворювання у грудному відділі хребта). Розмір гемангіоми вийшов за межі допустимого. Стоїть питання про хірургічне втручання, так як це захворювання може мати непередбачуваня наслідки (людину може повністю паралізувати, загроза летального випадку).
Позивач пройшла рекомендоване обстеження грудного відділу хребта в Інституті нейрохірургії, за висновком якого необхідна операція.
На даний час через брак коштів госпіталізацію не проведено.
У Позивача також сильно постраждала можливість вільно та безболісно пересуватися. Виник сильний біль у суглобах та ступнях. Для запобігання погіршенню захворювання необхідно приймати ліки і систематично проходити медичні процедури.
Таким чином, через погіршення стану здоров`я Позивача, вона фактично позбавлена можливості заробляти собі гроші на забезпечення достойного рівня життя та можливості вийти на пенсію на загальних умовах.
Загалом з червня 2022 року до моменту звернення із цією позовною заявою, Позивач витратила на медичні послуги, а саме: діагностику та консультації лікарів, операції, дослідження та лікарняні засоби - 174 151 гривень 60 коп.
Станом на день пред`явлення позову (12.04.2024 року) офіційний валютний курс НБУ становив 42,019 грн за 1 Євро.
Отже, розмір шкоди, завданому здоров`ю, 174 151,60 грн еквівалентно 4 144,59 Євро.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.
Таким чином, Позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.
Надаючи правову оцінку належності обраного Позивачем способу захисту, належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Враховуючи наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків у розмірі 1 782 000 грн. (один мільйон сімсот вісімдесят дві тисячі) грн. еквівалентних 55 189,59 Євро, шкоди, завданої здоров`ю, у розмірі 174 151,60 грн. в еквіваленті 4 144,59 Євро, моральної шкоди у сумі 600 000,00 грн. в еквіваленті 14 279,25 Євро є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення порушених прав та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 12, 13, 23, 77, 79-80, 81, 89, 141, 263, 264, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити повністю.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) збитки, завдані внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України у розмірі 1 782 000,00 грн. (що станом на дату спричинення шкоди становить в еквіваленті 55 189,59 Євро).
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), шкоду, завдану здоров`ю у розмірі 174 151,60 грн. (сто сімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят одна гривня), що станом на дату подання позовної заяви становить в еквіваленті 4 144,59 Євро.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), моральну шкоду у розмірі 600 000,00 грн. (шістсот тисяч гривень), що станом на дату подання позовної заяви становить в еквіваленті 14 279,25 Євро.
Судові витрати покласти на відповідача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: держава російська федерація.

Повне рішення складено: 20.01.2026 року.

Суддя А.В. Янченко