ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Черкаси

Справа № 712/6167/25
Провадження № 22-ц/821/52/26
категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Василенко Л. І.,

суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,

секретаря Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк», Банк) про захист прав споживачів та зобов`язання здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір «Кредитна картка Універсальна» шляхом підписання заяви на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.05.2022, відповідно до якого їй надано кредитний ліміт у розмірі 60 000 грн на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 .

У зв`язку із простроченням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, Банк почав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5%.

26.02.2025 ОСОБА_1 було повідомлено Банк та направлено заяву на електронну пошту з інформацією про те, що її чоловік ОСОБА_2 перебуває у складі Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі контракту, а тому на неї поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прохання скасувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Банк відмовив їй у здійсненні перерахунку, посилаючись на неповний перелік документів та з пропозицією звернутися у відділення з оригіналами документів.

21.03.2025 позивач повторно звернулася до відділення Банку з пакетом документів, де у прийнятті її заяви було відмовлено. Після звернення її на гарячу лінію, 31.03.2025 на її адресу прийшла відповідь про відмову у скасуванні нарахованих відсотків.

Тобто, з березня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» ухилявся від прийняття та розгляду наданих документів.

09.04.2025, після звернення до НБУ, відповідач надав відмову у задоволенні її вимог.

За час досудового врегулювання АТ КБ «ПриватБанк» нарахував відсотки за користування кредитним лімітом та списав кошти в рахунок погашення цих же відсотків на суму 6 690,64 грн. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними.

Зазначає, що вона, як дружина добровольця територіальної оборони ОСОБА_2 , має право на користування пільгами та має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки її чоловік перебуває у складі добровольчого формування територіальної громади, виконує завдання територіальної оборони України і є особою на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом починаючи з 01.03.2025 по 01.05.2025 за ставкою 0% за розрахунковим рахунком IBAN НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, що її чоловік ОСОБА_2 підпадає під перелік чітко визначених категорій військовослужбовців, які відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають пільги на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим підстав для застосування вказаних пільг і до позивача, як дружини військовослужбовця, не встановлено, а відповідно нарахування процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами є правомірним та обґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2025 року як незаконне та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що на неї поширюються гарантії передбачені Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про національний супротив», а судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, ОСОБА_2 , який є чоловіком позивача, перебуваючи на службі у ДФ Черкаської ТГ № 1 загону «Червона Слобода» починаючи з моменту підписання контракту від 14.01.2025 і станом на сьогоднішній день, виконує бойові завдання територіальної оборони України, а тому має право на гарантії передбачені Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду обґрунтовано тим, що пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Судом першої інстанції неправомірно звужено перелік осіб на яких поширюються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» продовжує неправомірно нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, а відповідно і збільшилась сума нарахованих відсотків за час розгляду справи, а саме за період з 01.03.2025 по 01.10.2025, що підтверджується випискою по рахунку.

22.10.2025 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» направила доповнення до апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.09.2025.

Вважає за необхідне доповнити свою апеляційну скаргу наступним обґрунтуванням для задоволення вимог скаржника, а саме зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією у період з 07.04.2022 по 30.04.2022; з 01.05.2022 по 31.05.2022; з 01.06.2022 по 25.06.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей, що підтверджується довідкою від 05.08.2022 № 1511 виданою командиром ВЧ НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» 10.05.2022 укладено Договір «Кредитна картка Універсальна» шляхом підписання заяви на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого їй надано кредитний ліміт у розмірі 60 000 грн на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_1 .

У зв`язку із простроченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, Банк почав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5%, що передбачено умовами договору.

26.02.2025 ОСОБА_1 було повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» та направлено заяву на електронну пошту з інформацією про те, що її чоловік ОСОБА_2 перебуває у складі ДФТГ ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі контракту, відповідно до якого на неї поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прохання скасувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Банк відмовив у перерахуванні відсотків, посилаючись на неповний перелік документів та з пропозицією звернутися у відділення з оригіналами документів.

31.03.2025 на адресу ОСОБА_1 прийшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» про відмову у скасуванні нарахованих відсотків.

09.04.2025, після звернення ОСОБА_1 до НБУ за №20.1.0.0.0/7-250401/80644 АТ КБ «ПриватБанк» надав відмову у задоволенні її вимог з мотивів того, що для отримання гарантій для дружини чоловік повинен бути мобілізований, з відповідним мобілізаційним розпорядженням та наказом. Дія вказаної норми не розповсюджується на контрактників.

За час досудового врегулювання АТ КБ «ПриватБанк» нарахував ОСОБА_1 відсотки за користування кредитним лімітом та списав кошти в рахунок погашення цих же відсотків: за березень 4 029,14 грн; квітень 2 167,60 грн; травень 2 134,36 грн. Всього Банком було списано коштів на суму 6 690,64 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20.11.2025 справу призначено розглядом на 08.01.2026 на 11 год. 30 хв.

За вмотивованим клопотанням ОСОБА_1 від 07.01.2026 розгляд справи відкладено на 21.01.2026 на 9 год. 30 хв.

20.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшло чергове клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджено інформаційною довідкою з електронної системи охорони здоров`я від 20.01.2026.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У відповідності до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення справи розглядом за повторної неявки скаржника в судове засідання.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Підставою звернення до суду із вказаним позовом, за твердженням позивача, стало неправомірне нарахування та списання з рахунку позивача Банком процентів за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, що її чоловік ОСОБА_2 підпадає під перелік чітко визначених категорій військовослужбовців, які відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають пільги на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим підстав для застосування вказаних пільг і до позивача, як дружини військовослужбовця, не встановлено, а відповідно нарахування процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами є правомірним та обґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ч. ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , який перебуває у складі ДФТГ ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі контракту, а тому на неї поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Отже, пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Категоріями військовослужбовців, які мають пільги щодо звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: 1) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 2) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону.

Статтю 14 цього Закону було доповнено підпунктом 3 пункту 4 частини п`ятнадцятої відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ.

Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 в справі № 426/4264/19.

На підтвердження наявності у ОСОБА_2 пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачем надано копію військового квитка серії НОМЕР_4 , копію контракту від 14.01.2025.

Як вбачається з військового квитка ОСОБА_2 з 02.03.2022 перебував на військовій службі, 06.12.2022 звільнений з військової служби.

14.01.2025 між командиром добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 укладено контракт про виконання завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади. Контракт було укладено строком на 3 роки. Відомості про припинення його дії відсутні.

Таким чином, з наданих суду документів не вбачається, що ОСОБА_2 є: військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; або військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; або іншим військовослужбовцем, під час дії особливого періоду, який брав або бере участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону.

Водночас з наданих документів вбачається, що ОСОБА_2 з 14.01.2025 проходить військову службу за контрактом в добровольчому формуванні ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто не відноситься до категорії мобілізованих військовослужбовців.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для застосування пільг передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відповідно нарахування процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами у спірний період з 01.03.2025 по 01.05.2025 є правомірним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач відсутність вини в його діях.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з доповненням до апеляційної скарги скаржником подано клопотання про долучення доказів, в якому просила долучити доказ, який підтверджує участь ОСОБА_4 у бойових діях у період з 07.04.2022 по 30.04.2022; з 01.05.2022 по 31.05.2022; з 01.06.2022 по 25.06.2022.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Довідку № 1511 від 05.08.2022, видану командиром ВЧ НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 , не була подана до суду першої інстанції, оскільки оригінал вказаної довідки був поданий разом з пакетом інших документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 для передання цих матеріалів на розгляд комісії для отримання статусу учасника бойових дій та посвідчення УБД у встановленому законом порядку, а тому вчасно подати вказаний доказ до суду першої інстанції було неможливо.

Водночас, звертаючись до суду з позовомдо АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом, позивач вимоги обґрунтовувала тим, що повідомила Банк та направила заяву на електронну пошту з інформацією про те, що її чоловік ОСОБА_2 з 14.01.2025 перебуває у складі Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі контракту, а тому на неї поширюється гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Зазначене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17.

Звертаючись до апеляційного суду з клопотанням про долучення доказів позивач у відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України не зазначила обґрунтованих причин неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Доводи клопотання про те, що таких доказів у позивача на момент звернення до суду з позовною заявою не було в наявності та вони були отримані вже після звернення до суду не можуть бути визнані апеляційним судом як такі, що підтверджують поважність причин пропуску строку на їх подання.

Оскільки ОСОБА_1 не надала доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, апеляційний суд вважає, що клопотання про приєднання доказів задоволенню не підлягає.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність прийнятого рішення суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Головуюча Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

Ю. В. Сіренко