Справа № 513/470/25
Провадження № 2-о/513/1/26
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року Саратський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - В.С.Миргород

при секретарі судового засідання І.О.Аркуші

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Н.М. Вельчевої представника заінтересованої особи ВЧ НОМЕР_1 в режимі відеоконференції Я.О.Богуславського

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в селищі Сарата Одеської області цивільну справу №513/470/25 за заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайліввни, про встановлення факту смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, під час ведення бойових дій, заінтересовані особи: Саратський відділ державної реєстрації, актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України, суд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайліввни, звернулась до Саратського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, під час ведення бойових дій, заінтересовані особи: Саратський відділ державної реєстрації, актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 03 лютого 2021 року ОСОБА_2 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 та зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , як заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення, за контрактом. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.02.2021 року №36, лейтенант ОСОБА_2 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 27 січня 2021 року №18 на посаду заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 05 лютого 2021 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення і вважається таким, що посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. 05 травня 2022 року заявниця ОСОБА_1 отримала сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_5 за №1917, в якому зазначається, що її син заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , 1994 року народження, при виконанні бойового завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ зник безвісті за наступними обставинами: станом на 24.02.2022 року виконував бойові завдання у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) останній раз виходив на зв`язок 01.04.2022 року, старший лейтенант ОСОБА_2 зник безвісті за особливих обставин. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про завершення службового розслідування» від 04.05.2022 року №58 колишній заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, який з 02.05.2022 року по теперішній час зник безвісти за особливих обставин. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про завершення службового розслідування» від 02.07.2022 року №136 колишній заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, який з 02.07.2022 року потрапив в полон держави-агресора за особливих обставин. 06.10.2023 року від командира 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшов рапорт про те, що 05.10.2023 року від сержанта із матеріального забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 надійшло повідомлення про те, що 13.04.2022 року, перебуваючи в складі зведеного загону захисників комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_6 » міста Маріуполя він був свідком загибелі старшого лейтенанта ОСОБА_2 та приймав участь в його похованні. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) за №1043 від 06.10.2023 року АДРЕСА_2 призначено службове розслідування за фактом загибелі колишнього заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Під час проведення службового розслідування встановлено, що «колишній заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , виконував бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відбиття збройної агресії російської федерації у місті Маріуполь Донецької області, що призвело до зникнення безвісти за особливих обставин. 10 жовтня 2023 року за наслідком службового розслідування складено відповідний Акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 у відповідності до якого вбачається встановленим, що - неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, шо трапилась відсутні. На підставі Акту службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (з основної діяльності) від 10.10.2023 року видано Наказ №917 «Про завершення службового розслідування», яким наказано вважати службове розслідування завершеним. За результатами службового розслідування зроблено висновок, що колишнього заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, якій з 06.10.2023 року зник безвісті за особливих обставин.

Заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті свого сина ОСОБА_2 та отримати відповідне свідоцтво про смерть у відповідності до вищевказаного порядку, у зв`язку з тим, що вказані документи, у тому числі витяг з Наказу командира військової частини, Акт службового розслідування, як і Акт настання смерті, сповіщення не є підставами та відсутні у переліку відповідних документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрації смерті особи. Для заявниці ОСОБА_1 встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її сина є необхідним для проведення державної реєстрації смерті на території України, отримання свідоцтва про смерть встановленого законодавством України зразка, для забезпечення прав та законних інтересів на території України та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах.

Заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_4 , уродженця міста Арциз Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Маріуполь Донецької області, під час проходження військової служби, пов`язане з захистом Вітчизни, під час виконання бойового завдання при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02 квітня 2025 року провадження у справі було відкрито в порядку окремого провадження. Заінтересованій особі встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання заперечення на заяву. У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

В судовому засіданні заявник та її представник адвокат Вельчева Н.М. підтримали заяву та наполягали на її задоволенні з підстав зазначених у заяві.

Представник заінтересованої особи - Саратський відділ державної реєстрації, актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час, та місце розгляду справи, до суду направив заяви про проведення судового розгляду без участі їх представника.

Представник заінтересованої особи- Міністерство оборони України Добров Ю.І. направив до суду заперечення на заяву, які зводяться до того, що заявниця просить встановити факт смерті сина та пов`язує даний факт із наміром здійснити реєстрацію факту смерті сина-військовослужбовця ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про смерть, отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та матеріальної допомоги сім`ї загиблого. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Представник зазначає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталося не на території ведення активних бойових дій, а тому заявниця безпідставно на даний час звернулась до суду з зазначеною заявою та невірно послався на ст.317 ЦПК України, при цьому заявниця не врахувала правових позицій Верховного Суду про застосування вимог ст.46 ЦК України, а тому просить відмовити у задоволенні заяви та поновити строк для подання заперечень. В судовому засіданні підтримав заперечення на заяву та просив їх врахувати при постановленні рішення. У подальшому в судове засідання призначене на 12.01.2026 року не з`явився подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 до суду направила відзив на заперечення представника Міністерства оборони України, у якому просить відмовити Міністерству оборони України у поновленні строку для подання заперечень, оскільки заява не містить поважних причин пропуску процесуального строку, оскільки сторона була обізнана про наявність у провадженні суду заяви ОСОБА_1 з дати отримання відповідної ухвали про відкриття провадження.

Представник заінтересованої особи - Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України в режимі відео конференції ОСОБА_6 просив заяву задовольнити та встановити факт смерті ОСОБА_2 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_9 у м.Маріуполь Донецької області в районі комбінату Ілліча під час виконання бойового завдання.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, які з`явились, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_5 виданий Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області від 04 лютого 2011 року (а.с.13).

Факт родинних відносин заявниці з військовослужбовцем підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданого відділом реєстрації актів громадського стану Арцизької райдержадміністрації Одеської області 17 травня 1994 року відповідно до якого батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який народився в місті Арциз Одеської області, актовий запис №89 є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 17.05.1994 року (а.с.16).

Відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_7 виданого 27 червня 2019 року органом 5144 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження м.Арциз Одеської області (а.с.17).

Відповідно до довідки виданої Саратським районним відділом Головного управління ДМС України в Одеській області №349 від 21 червня 2019 року, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.18).

03 лютого 2021 року ОСОБА_2 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 та зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , як заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення, за контрактом (а.с.20).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.02.2021 року №36, лейтенант ОСОБА_2 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 27 січня 2021 року №18 на посаду заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , який прибув від ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 05 лютого 2021 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення і вважається таким, що посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.21). 05 травня 2022 року заявниця ОСОБА_1 отримала сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_5 за №1917, в якому зазначається, що її син заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , 1994 року народження, призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні бойового завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ зник безвісті за наступними обставинами: станом на 24.02.2022 року виконував бойові завдання у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) останній раз виходив на зв`язок 01.04.2022 року, старший лейтенант ОСОБА_2 зник безвісті за особливих обставин(а.с.22).

06.10.2023 року від командира 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшов рапорт про те, що 05.10.2023 року від сержанта із матеріального забезпечення полігону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 надійшло повідомлення про те, що 13.04.2022 року, перебуваючи в складі зведеного загону захисників комбінату « ІНФОРМАЦІЯ_6 » міста Маріуполя він був свідком загибелі старшого лейтенанта ОСОБА_2 та приймав участь в його похованні. З 02.07.2022 року заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 вважається таким, який потрапив у полон за особливих обставин (а.с.36) про що була складена довідка-доповідь за фактом смерті військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 військова частина НОМЕР_2 ( 23 омпб 56омпбр) (а.с.37).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративної діяльності) за №1043 від 06.10.2023 року АДРЕСА_2 призначено службове розслідування за фактом загибелі колишнього заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.39). Під час проведення службового розслідування встановлено, що «колишній заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , виконував бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відбиття збройної агресії російської федерації у місті Маріуполь Донецької області, що призвело до зникнення безвісти за особливих обставин. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про завершення службового розслідування» від 04.05.2022 року №58 колишній заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, який з 02.05.2022 року по теперішній час зник безвісти за особливих обставин. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 «Про завершення службового розслідування» від 02.07.2022 року №136 колишній заступник командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, який з 02.07.2022 року потрапив в полон держави-агресора за особливих обставин. Вбачається встановленим, що:- Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, шо трапилась відсутні. - Причинами та умовами, шо сприяли вчиненню правопорушення є виконання бойових завдань, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відбиття збройної агресії російської федерації, що призвело до смерті колишнього заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.24-30).

Частиною 1 статті 90 ЦПК України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 старший сержант із матеріального забезпечення служби полігону військової частини НОМЕР_1 пояснив, що це було місто Маріуполь де він бачив старшого лейтенанта ОСОБА_8 . Того часу він був командиром роти м. Маріуполь. Події відбувалися приблизно на початку квітня 2022 року, їх підрозділ знаходився на напрямку «Зірки» і відходили, оскільки позаду вже нікого не було і намагалися йти на прорив, але не вийшло. Таким чином, було прийнято рішення повернутися до пожежної частини - на завод Ілліча, що знаходився поруч з агро фабрикою. 12 квітня 2024 року ОСОБА_8 , звернувся, до нього, як до командира щоб піти у розвідку, бо знав де наші хлопці та хотів їх провести, проте у ранці до них прийшов ОСОБА_9 з групою хлопців з 56 бригади, оскільки по команді вони йшли до бункеру де і дислокувалася інша частина 56-ої бригади. Коли дійшли на перехрестя місць, близько 100 метрів від пожежної частини, з правого боку побачили тіло ОСОБА_10 . Коли підійшов ближче то побачив, що старший лейтенант ОСОБА_8 лежав ногами до цеху і головою до мосту, правий бік обличчя ОСОБА_8 було пошкоджено, а око випало, в потилиці офіцера було два отвори від пострілу. Через якийсь час він наказав хлопцям, поховати ОСОБА_2 на тому ж місці, оскільки ховати того дня коли вони його знайшли - не змогли, оскільки тіло ОСОБА_8 могло бути пасткою. Отож, ним було прийнято рішення спочатку дійти до бункера і на наступний день, коли направив людей на поповнення «БК» та «ПРОВІАНТА», віддав наказ поховати і ОСОБА_2 14 квітня 2024 року ним було надано командуванню доповідь про смерть ОСОБА_2 і про те, що при ньому були документи, а також про поховання на місці його виявлення, а саме в місті Маріуполі біля заводу «Ілліча» поряд з агрофабрикою. Свідок уточнив, що впізнав ОСОБА_8 , відразу оскільки вони провоювали разом близько 45 днів пліч о пліч, а також при у загиблого було посвідчення офіцера та робочий планшет. Хоча, правий бік обличчя загинувшого було пошкоджено, проте лівий бік обличчя - без ушкоджень та відразу було зрозуміло, що це ОСОБА_8 (інших ушкоджень на тілі не було). Також, свідок додав, що ОСОБА_8 впізнали і по штанам, які йому подарував ОСОБА_11 . В судовому засіданні свідок водій-кранівник служби полігону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_12 суду пояснив, що 13.04.2022 року він в складі зведеного загону перебував на території комбінату Ілліча у місті Маріуполь, здійснював захист та оборону міста. 13.04.2022 року під час переміщення по території комбінату Ілліча вони знайшли тіло старшого лейтенанта ОСОБА_2 з позивним « ОСОБА_23 ». Бачив одяг та обличчя з тілесними ушкодженнями в області потилиці у вигляді кульових поранень, внаслідок яких було перекошене обличчя, але його можна було впізнати. Він був мертвий. 12.04.2022 року він бачив ОСОБА_2 живим, оскільки вони з ним зустрілись на позиціях, та казав, що чекає свою групу і заночував у них, а 13.04.2022 року він вже був мертвий. Він був у формі та мав планшет. Вони його залишили, а коли зустріли його групу та разом з ними повернулись до нього. В той же день його група поховали старшого лейтенанта ОСОБА_15 на території комбінату Ілліча поблизу будівлі пожежної частини. Там також були ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які теж займались похованням.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 13.04.2022 року вони знайшли ОСОБА_2 з кульовими пораненнями голови та він був мертвий. 14.04.2022 року його поховали біля бункера на території комбінату Ілліча у місті Маріуполь Донецької області. Він особисто був знайомий з ОСОБА_8 , який завжди ходив у формі, з коричньовою сумкою, яка була при ньому коли його виявили мертвим на території комбінату Ілліча . Коли ОСОБА_2 побачили, то він лежав на спині за мостом, ногами до комбінату Ілліча . Його похованням також займався ОСОБА_19 , інших не пом`ятає.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що бачив тіло ОСОБА_2 з кульовими пораненнями в голову. 12.04.2022 року бачив його живим на заводі Ілліча , а 13.04.2022 року вже бачив ОСОБА_2 на цьому ж заводі мертвим. 12.04.2022 року зустрівся з ним на позиціях та він казав, що чекає свою групу та заночував з нами, а 13.04.2022 року майже через 4 години він бачив мертвим ОСОБА_2 , який був у формі. Вони його залишили, оскільки йшли на позиції, а коли зустріли його групу, приблизно через 15 хв. повернулись з групою до нього. Його група займалась похованням ОСОБА_2 .

З копії акту про настання смерті від 09 жовтня 2023 року складеного та підписаного: сержантом із матеріального забезпечення служби полігону військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , українцем, призваного на військову службу 25.09.2019 року ІНФОРМАЦІЯ_13 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; водієм-кранівником служби полігону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , українцем, призваним на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_15 27.03.2020 року, місце проживання: АДРЕСА_4 ; командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_21 , засвідчено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 старший лейтенант ОСОБА_2 загинув внаслідок наступних обставин: ІНФОРМАЦІЯ_9 старший сержант ОСОБА_4 та солдат ОСОБА_12 в складі зведеного загону перебували на території комбінату Ілліча у місті Маріуполь, здійснювали захист та оборону міста. ІНФОРМАЦІЯ_9 під час переміщення по території комбінату Ілліча знайшли тіло старшого лейтенанта ОСОБА_2 . Він був мертвий. При огляді тіла загиблого побратима виявили два кульових отвори в потилиці. В той же день поховали старшого лейтенанта ОСОБА_15 на території комбінату Ілліча поблизу будівлі пожежної частини (47.197124. 37.546142(86)) (а.с.48).

На підставі Акту службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (з основної діяльності) від 10.10.2023 року видано Наказ №917 «Про завершення службового розслідування», яким наказано вважати службове розслідування завершеним. Тіло старшого лейтенанта ОСОБА_2 наразі неможливо евакуювати у зв`язку з тим, що вищезазначена територія зараз тимчасово окупована ворогом, в результаті чого державна реєстрація смерті не може бути проведена, так як немає документа встановленої форми від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи. За результатами службового розслідування зроблено висновок, що колишнього заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, якій з 06.10.2023 року зник безвісті за особливих обставин (а.с.31).

З витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вбачається внесення відомостей у кримінальному провадженні №0000622 за ознаками ч.1 ст.115 КК України з підстав того, що ОСОБА_22 звернулась до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про те, що 23.03.2022 іі брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на початок військової агресїї був військовослужбовцем мотопіхотної 56 бригади 23 батальону військової частини НОМЕР_2 , що розташована в м.Маріуполі Донецької області, Україна, перестав виходити на зв`язок та на теперешній час відомості про його місцеперебування не має. (а.с.103).

У відповідності до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 зазначеного Закону України). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом статті 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено та діє станом на день подання заяви до суду.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації), починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України (абз.4 ч.2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Згідно з наказом №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», місто Маріуполь Донецької області є тимчасово окуповані Російською Федерацією території( а.с.56-58, 104-110).

З об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України надано інформацію про те, що відомості щодо факту зникнення ОСОБА_2 відсутні. Інформація, яка б підтверджувала перебування в полоні зазначеного військовослужбовця, вказувала на його місцезнаходження, в Об`єднаному центрі відсутня (а.с.113).

Згідно виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора інформація щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня (а.с.115).

З інформацію наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.04.2025 року вбачається, що відсутні відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 24.02.2022 року по 17.04.2025 року громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Базі даних не виявлено ( а.с.116).

Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України, вбачається, що відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, станом на 21.05.2025 року, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні (а.с.117).

Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області 04.04.2025 року відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки документом, який надано для державної реєстрації смерті Сповіщення про зникнення без весті №1917 від 05.05.2022 року видане ІНФОРМАЦІЯ_16 , яке не входить до переліку документів, які визначено Законом, як підстава для державної реєстрації смерті. (а.с.102).

У відповідності з частин 3, 4 статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 18.10.2000 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 року №3307/5).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

За частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає факт смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Встановлення факту смерті фізичної особи на підставі цієї статті можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи.

Органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема, на підставі встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» статтю 317 ЦПК України викладено в новій редакції.

Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки, пов`язані з ним.

За змістом статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Внаслідок смерті відкривається спадщина.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам виснує, що в цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Таки ж критерії виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Частиною другою статті 294 ЦПК України передбачене право суду з метою з`ясування обставин справи витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

Вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи, зокрема після 24 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, під час ведення бойових дій, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту.

Обов`язок держави розслідувати факти смерті особи, яка підпадає під її юрисдикцію, виняткове юридичне значення факту смерті особи; специфіка розгляду справ в порядку окремого провадження, зокрема особливої ролі суду при з`ясуванні обставин справи; об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у заявників при наданні доказів для встановлення факту смерті особи після 24 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, при веденні активних бойовий дій, у своїй сукупності дають підстави для висновку, що суди мають зважати на вказані обставини та, керуючись завданням цивільного судочинства, уникати формального підходу при вирішенні таких справ.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я «Про деякі питання встановлення факту смерті людини» №390 від 01 березня 2022 року на період дії воєнного стану на території України та у разі виконання окремих функцій органів державної влади на окремих адміністративно-територіальних одиницях у зв`язку з триваючими бойовими діями, дозволяється захоронення тіл за умови: обов`язкового огляду трупа на місці його виявлення з оформленням відповідного протоколу (опису трупа із зазначенням трупних явищ та характеру і локалізацій тілесних ушкоджень); проведення фотофіксації ушкоджень у випадку наявності (у випадку наявності ознак насильницької смерті) як обов`язкового доповнення до опису ушкоджень; у випадку невпізнаного (неідентифікованого) трупа та відсутності можливості проведення судово-медичної експертизи, виконати вищезазначені вимоги, а також описати антропометричні дані трупа, описати словесний портрет, зробити портретну фотографію та зазначити особливі прикмети (зубну формулу, наявність татуювань тощо); копії заповнених документів разом з заповненою довідкою про причину смерті зберігати у закладі охорони здоров`я до окремого розпорядження. Якщо смерть настала на тимчасово-окупованій території або в районі бойових дій, де отримати лікарське свідоцтво про смерть неможливо, рекомендується скласти колективний акт про настання смерті та звернутися до суду (за місцем знаходження заявника) про встановлення відповідного юридичного факту.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного вбачається, що заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті свого сина ОСОБА_2 та отримати свідоцтво про смерть у відповідності до вищевказаного порядку, у зв`язку з тим, що вказані документи, у тому числі витяг з Наказу командира військової частини, Акт службового розслідування, як і Акт настання смерті, сповіщення, не є підставами та відсутні у переліку відповідних документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрації смерті особи.

Для заявниці ОСОБА_1 встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її сина є необхідним для проведення державної реєстрації смерті на території України, отримання свідоцтва про смерть встановленого законодавством України зразка, для забезпечення прав та законних інтересів на території України та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни, про встановлення факту смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, під час ведення бойових дій, заінтересовані особи: Саратський відділ державної реєстрації, актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_4 , уродженця міста Арциз Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Маріуполь Донецької області, під час проходження військової служби, пов`язане з захистом Вітчизни, під час виконання бойового завдання при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду після набрання ним чинності направити до Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, для реєстрації факту смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 22 січня 2026 року.

Суддя В. С. Миргород