№ 207/3705/25
№ 2/207/110/26
12 січня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Подобєд О.К.
при секретарі Бакуліні І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Надали суду заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлені наступні обставини.
Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2012 року з позивача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на неповнолітню дитину: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його повноліття, щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 9 серпня 2012 року, на користь матері ОСОБА_10 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 сину позивача ОСОБА_5 виповнилось 18 років.
Позивач не оспорює та визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, однак зазначає, що на даний час суттєво змінились обставини його життя.
Так, 05.12.2015 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 .
Від цього шлюбу у них народилась донька: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На теперішній час на примусовому виконанні у Південному відділі державної виконавчої служби у м. Кам`янському Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №73425778, відкрите 24.11.2023 року на виконання судового наказу №207/6164/23, виданого 16.11.2023 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходів) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, 22.10.2024 року Заводським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення, яким стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 22.08.2024 року і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №24/25/536/ВТ від 31.03.2025 року, ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІІ групи за загальним захворюванням.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №381/1553/19-ц та у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі №509/5304/20.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, суд у випадках, передбачених ст.197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На думку суду, в даному випадку відсутні виключні істотні обставини, які унеможливлюють виконання зобов`язання і дають право звільнити особу від сплати заборгованості по аліментам. Посилання позивача на наявність іншої сім`ї і дитини, відсутність доходу є підставами для перегляду стягнутого розміру аліментів, а не для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів відповідно до приписів ст. 197 СК України.
Стосовно посилання позивача на незадовільний стан здоров`я суд зазначає наступне.
Зобов`язання у позивача зі сплати аліментів на сина ОСОБА_1 виникли в період з серпня 2012 року, що підтверджується копією розрахунку заборгованості, наявної в матеріалах справи. Як вбачається з виписки №1533 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 16.02.2024 року по 15.04.2024 року. Тобто позивачем свідомо тривалий час не виконувались зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_9 . Позивачем суду не надані докази на підтвердження скрутного матеріального становища саме за період з серпня 2012 року по лютий 2024 року. Окрім того, залежно від ступеня втрати здоров`я дорослим встановлюється одна з трьох груп інвалідності: I група інвалідності - особа, яка повністю втратила працездатність і вимагає постійної опіки; II група інвалідності - особа здатна до самообслуговування, але не здатна до праці в звичайних виробничих умовах; III група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах. Таким чином, наявна у позивача ІІІ група інвалідності є робочою та не впливає на здатність працювати.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-268, 280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити в повному обсязі.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О.К. Подобєд