Справа №:755/201/26
Провадження №: 2-о/755/12/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

"20" січня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

У поряду автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Вивчивши зміст поданої заяви з доданими до неї документами, суд приходить до такого.

У поданій заяві заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт родинних відносин та відношення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до членів сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та проживання зазначених осіб однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що заявник ОСОБА_1 перебувала у родинних відносинах та є членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак, оскільки ОСОБА_4 та їх спільні родичі народилися на території сучасної Російської Федерації, звернутися до архівних установ з метою отримання підтверджуючих документів, заявник можливості не має. Натомість, ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , вела спільне господарство з ними, доглядала їх, здійснила їх поховання, встановлення пам`ятника, сплачувала і продовжує сплачувати комунальні платежі і проживає у зазначеній квартирі. При цьому, ордер на зазначену квартиру ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було видано ще в 1964 році. З посиланням на частину четверту статті 64 ЖК України зазначила, що членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Метою встановлення зазначеного факту визначено необхідність для оформлення прав наймача квартири та отримання відповідного ордеру.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (стаття 293 ЦПК України).

Главою шостою ЦПК України передбачений захист прав людини шляхом встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки, та обраний спосіб захисту для відновлення порушених прав позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту є безспірним та не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Аналогічні за змістом правові висновки щодо встановлення юридичного факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 14 квітня 2021 року у справі

№ 205/2102/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року

№ 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з роз`ясненнями, зазначеними у пункті 3 цієї ж постанови, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що метою звернення із заявою про встановлення факту родинних відносин є реалізація житлових прав заявника, а саме переведення на неї прав наймача квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від

12 березня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

З відповіді з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 15 січня 2026 року про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Із заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 08 жовтня 2019 року, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1749, 1750, встановлено, що останні надають згоду на постійне місце проживання та на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:

АДРЕСА_2 .

Водночас, суд враховує, що до матеріалів заяви долучено лист Управління житлово-комунального господарства Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 лютого 2021 року,

вих. № 103006-103/к-216-56, який містить інформацію про звернення ОСОБА_1 щодо передачі квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в спільно-часткову власність ОСОБА_1 та членам її сім`ї.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації саме з метою приватизації квартири за адресою:

АДРЕСА_2 .

Водночас, з огляду на факт звернення ОСОБА_1 до суду із вказаною заявою, процедуру приватизації не завершено, до матеріалів справи відомостей про протилежне не долучено.

Вказане свідчить про наявність спору про право між ОСОБА_1 та заінтересованою особою - Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, щодо виникнення у заявника права на зміну договору найму житлового приміщення та наявності підстав для подальшого здійснення процедури приватизації житла, що є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Вирішення цього спору неможливо у справі окремого провадження, оскільки для цього необхідно застосовувати засади змагальності цивільного судочинства, які не притаманні окремому провадженню.

При цьому, як наголошено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження так і в процесі розгляду справи. У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від

07 жовтня 2020 року у справі №755/2276/17.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин та відношення ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , до членів сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та проживання зазначених осіб однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , не підлягає розгляду в порядку окремого провадження відповідно до статті 315 ЦПК України, оскільки убачається спір про право, тому з метою захисту порушених, невизнаних прав та інтересів заявник має право звернутись до місцевого загального суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 293, 294, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що із вказаними вимогами слід звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова