Справа № 447/1193/25 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І
Провадження № 22-ц/811/2722/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 14 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 14 липня 2025 року зупинено провадження по справі №447/1193/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не із наявністю воєнного стану в Україні чи проходженням стороною у справі військової служби, а з фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, які приймають безпосередню участь у виконанні завдань в зоні бойових дій, однак відповідач не надав належних та допустимих доказів перебування у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій. Вважає, що недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, призвело до порушення норм процесуального права та постановлення оскаржуваної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. Вказує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку, а зупинення провадження не повинно призводити до затягування розгляду справи. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для подовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України, бере безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, що є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

14 липня 2025 року ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у справі, мотивуючи його тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та виконує бойові завдання із забезпечення оборони України.

Згідно з довідкою від 04 липня 2025 року № 3018, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_2 з 03.02.2023 року по теперішній час рахується в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період з 18-Кві-23 по 19-Кві-23, з 03-Кві-24 по 12-Лип-24, з 09-Чер-23 по 19-Лип-23, з 17-Сер-23 по 28-Лис-23, з 15-Жов-24 по 18-Лют-24,з 03-Тра-25 приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України, бере безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, що є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Заперечуючи щодо зупинення провадження у справі, ОСОБА_1 посилалася на недотримання судом строків розгляду справи, затягування строків розгляду справи, яка потребує якнайшвидшого вирішення, оскільки стосується інтересів дитини, її матеріального забезпечення у зв`язку із продовженням нею навчання.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.

Стаття 251 ЦПК України передбачає обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер, формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії про ти України у формі широкомасштабного військового нападу.

У зв`язку із цим Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали воєнний стан не скасований.

Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановив оголосити та провести загальну мобілізацію.

Отже, з 24 лютого 2022 року та станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали на всій території України діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація, а отже з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України на інші військові формування почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного стану.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення в Україні воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини на «воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Сил України та інших військових формувань, що функціонують умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь у них.( пункт 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року у справі №754/947/22).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, з моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Сил України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм. (пункти 79, 81 постанови).

Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові зазначила про те, що приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту (пункт 80 постанови).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 117 постанови від 12.11.2025 року у справі № 754/947/22 зазначила: «Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого: 1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; 2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судами згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; 3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжувати здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не врахував те, що процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не із наявністю воєнного стану в Україні чи проходженням стороною у справі військової служби, а з фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, які приймають безпосередню участь у виконанні завдань в зоні бойових дій, однак відповідач не надав належних та допустимих доказів перебування у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Ураховуючи те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, те, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан», беручи до уваги проходження відповідачем ОСОБА_2 військової служби в період дії воєнного стану, що підтверджується належними та допустимими доказами, що містять інформацію про проходження ним військової служби, що є об`єктивною обставиною, яка перешкоджає його участі у розгляді справи, ураховуючи клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням ним військової служби, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України відповідно до якої зупинення провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України є обов`язком, а не правом суду.

Враховуючи те, що положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не передбачають будь яких винятків категорій справ у застосуванні положень цієї статті, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що зупинення провадження у даній справі є неможливим з огляду на те, що даний спір виник з приводу стягнення аліментів на повнолітню доньку сторін, яка продовжує навчання, такий стосується інтересів дитини і потребує якнайшвидшого його вирішення, а зупинення провадження у справі суперечить інтересам дитини, яка потребує матеріального утримання від батька у зв`язку з продовженням навчання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 754/947/22 зазначено про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження /збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції (пункт 83 постанови).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 22.01.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк