21.01.2026 Єдиний унікальний номер 205/172/26
Провадження 2-з/205/127/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Грони Д. С., за участі секретаря судового засідання Галушки А.А., розглянувши заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2026 разом з поданням до суду позовної заяви Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про витребування нерухомого майна, заявник звернувся із заявою про забезпечення позову.

Клопотання отримано в провадження головуючим суддею 20.01.2025.

В цій заяві заявник просив суд заборонити ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на об?єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101). Заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії, окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на об?єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування заяви посилався на те, що Дніпровська міська рада звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а саме квартири АДРЕСА_2 . Предметом розгляду даного позову є квартира АДРЕСА_3 , яка належить Дніпровській міській територіальній громаді. Дніпровською міською радою було встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською ІЮ. та зареєстрованого в реєстрі за N?855. В свою чергу, Дніпровською міською радою були здійсненні заходи та встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 24.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. та зареєстровано в реєстрі за N?110. При цьому у договорі купівлі-продажу було вказано про те, що дане житлове приміщення належить продавцю, тобто ОСОБА_2 , на підставі договору дарування. На підставі зазначеного договору 24.09.2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. було внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 . Через три місяці, 15.12.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі- продажу зазначеної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською ІЮ. та зареєстровано в реєстрі за N?1366.

На підставі зазначеного договору 15.12.2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською ІЮ. було внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру. В подальшому, 30.07.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстровано в реєстрі за N?855.

На підставі зазначеного договору 30.07.2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською ІЮ. внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 . Отже, станом на теперішній час власником житлового приміщення є ОСОБА_1 .. Однак, листом від 30.05.2025 року за N?5667 КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР повідомило, що станом на 31.12.2012, державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 - не проводилась. Окрім того, реєстраційна справа спірного об?єкту містить лист КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР N?7005 від 13.07.2020р., яким нібито посвідчується наявність реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 . Однак, листом від 11.06.2025 року за N? 6132 КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради повідомило, що будь-якого документа (у т.ч. довідки) вих. N?7005 від 13.07.2020р. на ім?я гр. ОСОБА_2 підприємство не готувало. Звернення від громадяна ОСОБА_2 на КП «ДМБТІ» (вх. КП «ДМБТІ» ДМР N?15/05280 від 09.07.2020) не надходило.

Таким чином, враховуючи те, що реєстрація права власності на спірне майно в межах законодавства не проводилась, договір дарування від 20.03.1997р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не реєструвався, відтак ОСОБА_2 не мав право розпоряджатися квартирою АДРЕСА_3 та тим самим, відчужувати його на користь будь-яких осіб. Відтак, Дніпровська міська рада не вчиняла дій щодо розпорядження спірним нерухомим майном, у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи вищезазначені положення цивільного процесуального законодавства, а також відчуження спірного майна, з урахуванням позовних вимог Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, у випадку не застосування заходів забезпечення позову, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, матеріали справи, суд вважає заяву позивача такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Згідно положень ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п.1Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151,152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».Предметом вищевказаного позову в цій цивільній справі є витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Враховуючи предмет даного позову, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову в частині заборони державним реєстраторам, ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на об?єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101), наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд дійшов висновку, що між сторонами позову, питання забезпечення якого вирішується, дійсно існує цивільно-правовий спір, обраний позивачем такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, передбачений чинним ЦПК України, не охоплюються визначеними ч.ч.4-10 ст. 150 ЦПК України випадками, коли забезпечення позову не допускається, та є доцільним в рамках даної справи. Необхідність застосування обраного позивачем вищевказаного виду забезпечення позову є обґрунтованим, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що не застосування такого забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного нерухомого майна, що ускладнить визначення складу відповідачів у справі, а отже ускладнить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, зокрема у випадку ухвалення позитивного для нього рішення суду за його позовом, внаслідок чого суд забезпечує позов таким видом забезпечення позову, відповідно задовольняє вимоги позивача в цій частині заяви про забезпечення позову.

Суд зауважує, що такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, забезпечить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, зокрема у випадку ухвалення позитивного для нього рішення суду за його позовом, при цьому такий вид забезпечення позову не буде завдавати шкоди відповідачу.

Керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на об?єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101).

Заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії, окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на об?єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Денис ГРОНА

.

.