Справа № 167/1443/25
Номер провадження 2/167/184/26
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 січня 2026 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Шептицька Н.В., вивчивши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ, позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

23.12.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики і ухвалою головуючої судді від 06.01.2026 року позовна заява була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

Після відкриття провадження у справі встановлено, що судовий збір, згідно платіжної інструкції №84483 від 15.10.2024 року, враховано раніше по справі №167/1148/24 та поєднано з даною справою 06.11.2024 року, а зі справою №167/1443/25 платіжна інструкція №84483 від 06.11.2024 року не поєднується (ас 1, 39). Тобто позовна заява ТОВ не оплачена судовим збором.

Враховуючи встановлені обставини, ухвалою головуючої судді від 09.01.2026 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

16.01.2026 року представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Миколаєнко В.М. через підсистему «Електронний суд» надіслано заяву про усунення недоліків в якій зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплатило судовий збір в розмірі 3 028,00 гривень. Вказала, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області позовну заяву було повернуто, проте судовий збір не повертався. У зв`язку з цим, при повторному зверненні до суду з вказаним позовом ними було додано оригінал платіжної інструкції, що знаходиться в матеріалах справи. Покликається на те, що законодавством не встановлено заборону до повторно поданого позову додавати первісний документ про сплату судового збору, а також, не зазначено необхідність сплати судового збору повторно. Посилаючись на п. 8 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» вважає, що позовну заяву подано з додержанням вимог, визначених ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, зазначаю наступне.

Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи, надходження до спеціального фонду Державного бюджету України якого перевіряються судом перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг). Тобто, суд зобов`язаний перевірити надходження судового збору до спеціального фонду у межах кожної конкретної справи.

З виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України та інформації провідного спеціаліста Рожищенського районного суду Волинської області вбачається, що сплачений згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 84483 від 15.10.2024 року судовий збір в розмірі 3 028,00 грн був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України по іншій справі, а саме по справі № 167/1148/24 та поєднано з вказаною справою 06.11.2024 року.

Згідно відомостей з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми, ухвалою від 11.11.2024 року позовну заяву у справі № 167/1148/24 було повернуто позивачеві.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Тобто, в разі повернення заяви заявник має право на повернення сплаченого судового збору у такій справі, але від сплати судового збору при повторному зверненні до суду він не звільняється та зарахування раніше сплаченого судового збору по іншій справі до нової справи, що надійшла до суду, Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Щодо посилання представника позивача на лист Вищого спеціалізованого суду України від 27.09.2012 року, зазначаю, що редакція ч.4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала, що у разі якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову, додається первісний документ про сплату судового збору. Однак, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» друге речення даної статті було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час подання даного позову стаття 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Таким чином, посилання представника позивача на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року, як на підставу можливості повторного використання платіжного документу зі сплати судового збору, зарахованого в іншій справі, є безпідставним.

Крім того, Верховний Суд, зокрема, в ухвалі від 31 травня 2018 року у справі № 922/496/17 та у постанові від 19 січня 2019 року у справі № 905/1057/18 звернув увагу на обов`язковість правильного оформлення платіжного документу, який підтверджує сплату судового збору та вказав, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, які додаються до позовної заяви (заяви, скарги) мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Проте, як вбачається з платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 84483 від 15.10.2024 року у графі «Призначення платежу» не зазначено прізвище відповідача до якого позивач звертається з позовними вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

В рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

В контексті цього, залишення позовної заяви без руху та в подальшому повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків позивачем/заявником не може розглядатись, як порушення "права на справедливий суд".

У зв`язку з тим, що позивач вимоги ухвали від 09.01.2026 року не виконав, доходжу висновку, що позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що ч. 7 ст. 185 ЦПК України передбачено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Рожищенського районного суду

Волинської області Шептицька Н.В.