Дата документу 23.01.2026
Справа № 332/3256/25
Провадження № 6/334/33/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі судді Бредіхіна Ю.Ю, розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 05.11.2025 року у справі №332/3256/25,

установив:

до суду 23.01.2026 року надійшла заява відповідача про розстрочення виконання рішення.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 183 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Частиною четвертою названої статті визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

До заяви ОСОБА_1 не додано доказів направлення його заяви на адресу інших учасників цивільної справи (позивача).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Вимоги, встановлені приписами ст. 183 ЦПК України в частині обов`язку особи, яка звертається із процесуальною заявою, яка подається на стадії виконання судового рішення, щодо одночасного направлення такої заяви іншим учасникам кореспондується із загальними принципами цивільного процесуального законодавства, зокрема, закріпленими у ч. 1 ст. 49 ЦПК України, і покликані забезпечити швидкий розгляд відповідної скарги чи заяви на стадії виконання судового рішення.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню після усунення виявлених судом недоліків.

Керуючись ст. 183, 260, 450 ЦПК України, суд

ухвалив:

повернути заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 05.11.2025 року у справі №332/3256/25 без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін