Справа №303/8352/25
Ряд. стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» - Бачинський Остапа Михайловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» - Бачинський О.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов мотивує тим, що 30.10.2019 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №230391, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2000 гривень, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними.

22.02.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року.

У свою чергу, 21.10.2024 року на підставі Договору факторингу №20241021/2, укладеного між ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач набув права майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року, розмір заборгованості позичальника за яким станом на 23.10.2025 року становить 8 914,88 гривень.

Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Враховуючи наведене представник позивача просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» суму заборгованості за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року в розмірі 8 914,88 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У свою чергу, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» є необгрунтованим, недоведеним та таким, що підлягає відмові, оскільки: представником позивача не доведено факту укладення зі ОСОБА_1 кредитного договору у спосіб, що ідентифікує його особу; вимоги частково або повністю є пропущеними за строками позовної давності; представник позивача також не надав повних реєстрів вимог і документів, які дозволяють встановити дійсність переходу права вимоги; розрахунок заборгованості є недостовірним; а також представник позивача не довів розміру заявлених витрат на правничу допомогу та їх необхідності.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.10.2019 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №230391, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2 000 гривень, які зобов`язувався повернути та сплатити відсотки за користування ними.

Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання.

22.02.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року.

У свою чергу, 21.10.2024 року на підставі Договору факторингу №20241021/2, укладеного між ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач набув права майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року.

Згідно витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимоги №015-220221/01 від 22.02.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року становила 7 514 гривень.

Також представник позивача просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1 400,88 гривень, які були нараховані до початку воєнного стану.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 всупереч умовам Договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту №230391 від 30.10.2019 року свої кредитні зобов`язання не виконує.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

Надані представником позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з цим позов в частині стягнення основного зобов`язання (тіла кредиту), заборгованості по процентам за користування кредитом та інфляційних втрат, які було нараховані до початку воєнного стану є обґрунтований та таким, що підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).

Судом встановлено, що 22.10.2025 між ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та адвокатом Бачинський О.М. укладено Договір про надання правової допомоги №211100248.

Загальна вартість наданих послуг складає 7 000 гривень.

Разом з тим, витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Однак, суд бере до уваги те, що така справа дійсно не є складною, є типовою для представника позивача та не потребує значного проміжку часу для підготовки та подання позову, розмір витрат на оплату адвоката повинен бути співмірним із ціною позову, а тому суд приходить до висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень є завищеною, яку слід зменшити до 3 000 гривень.

Що стосується строку позовної давності звернення до суду за захистом, то суд констатує натупне, а саме, що у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст.257-259, 362, 559,681,728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк його дії. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. У відповідності до позовної заяви строк позовної давності почав перебігати із 29.12.2019 року. Так як 24.02.2022 року в Україні введено режим воєнного стану, відповідно з 24.02.2022 року і до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності. Враховуючи наведене, строк позовної давності звернення до суду за захистом у даній справі не перевищує встановленого законом три річного строку.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 551, 553, 554, 610, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити - частково.

Стягнути із ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором №230391 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 30.10.2019 року у розмірі 8 914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 88 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» сплачений судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 3 000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», адреса місцезнаходження: інд.79013 м.Львів, вул.С.Бандери, 87, офіс 54, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 22.01.2026 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір