УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 643/17479/25

провадження № 61-16392ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Людмила Володимирівна, на ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (далі - ТОВ «ФК Єврокредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 29 048,13 грн.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 13 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі № 643/17479/25.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна заява відповідає вимогам, викладеним у статтях 175, 177 ЦПК України, а подані матеріали є достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Суд першої інстанції справу № 643/17479/25 визнав малозначною та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 року повернув особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що ухвала Салтівського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 року не підлягає апеляційному оскарженню, тому апеляційна скарга відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі, поданій 26 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка

Тимошенко Л. В., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про повернення позовної заяви позивачеві, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Верховний Суд ухвалою від 12 січня 2026 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявниці додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

16 січня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 12 січня 2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Л. В., надійшла заява про усунення недоліків, до якої доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду

від 12 січня 2026 року, усунуті.

Касаційна скарга мотивована тим, що у даній справі ордер, доданий до позовної заяви, не містить конкретної назви суду, а містить лише узагальнене формулювання щодо всіх судів України. За відсутності в ордері конкретної назви суду неможливо встановити, що адвокат був уповноважений клієнтом на представництво його інтересів саме у Салтівському районному суді міста Харкова.За таких обставин адвокат Журавльов С. Г. не мав належним чином підтверджених повноважень на підписання та подання позовної заяви у цій справі у зв`язку з чим суд першої інстанції за відсутності належного підтвердження повноважень представника був зобов`язаний повернути позовну заяву, а не відкривати провадження у справі.

Також заявниця вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня

2019 року у справі № 9901/847/19 (провадження № 11-44заі19), від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18 (провадження № 11-1521заі18), від 21 квітня 2020 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 345/2054/18 (адміністративне провадження № К/9901/5898/19), від 17 серпня 2020 року

у справі № 911/2636/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Щодо оскарження ухвали Салтівського районного суду міста Харкова

від 13 жовтня 2025 року про відкриття провадження у справі

Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Проте заявник оскаржує у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції, яка не була предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції (оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала).

Суд роз`яснює, що відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Також, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, та інше.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 21 жовтня

2010 року (заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, касаційна скарга в частині оскарження ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 рокуне може бути прийнята до провадження, оскільки вказана ухвала суду першої інстанції не переглядалася по суті в апеляційному порядку, тому оскаржуване судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Л. В.,

в частині оскарження ухвали Салтівського районного суду міста Харкова

від 13 жовтня 2025 року про відкриття провадження у справі необхідно відмовити.

Щодо оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 23 грудня

2025 року про повернення апеляційної скарги

Об`єктом касаційного перегляду у цій справі є ухвала Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова

від 13 жовтня 2025 року.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Л. В., в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року необхідно відмовити з огляду

на таке.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження

№ 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження

№ 61-19138сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Ухвали суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зазначені у частині першій

статті 353 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі у переліку ухвал, які зазначені у частині першій статті 353 ЦПК України, відсутня.

Таким чином, оскаржувана заявницею ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення, тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом із рішенням суду по суті спору.

Аналогічні правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал суду першої інстанції висловлено Верховним Судом

в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 521/18597/18 (провадження № 61-10196св19), від 19 листопада 2020 року у справі № 520/14591/18 (провадження № 61-17758св19).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження

у справі відсутня у переліку, визначеному частиною першою

статті 353 ЦПК України, тому оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права.

Тому повернення апеляційної скарги не є порушенням права заявниці на доступ до суду за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції.

По суті доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Л. В., ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають та не можуть бути підставою для його скасування.

Суть касаційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Л. В., зводиться до обґрунтування позовної заяви. Разом з тим, об`єктом перегляду в касаційній інстанції є ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі № 643/17479/25 немає.

Отже, на думку колегії суддів Верховного Суду ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги є достатньо обґрунтованою та мотивованою.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи.

У частині шостій статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидною й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 року про відкриття провадження у справі з тих підстав, що зазначене судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року про повернення апеляційної скарги - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Тимошенко Людмила Володимирівна, на ухвалу Салтівського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 23 грудня 2025 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк