Провадження № 2/537/52/2026
Справа № 537/3032/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.01.2026 Крюківський районний суд міста Кременчука в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Бобровської К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позову мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , від якого у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15.04.2024 ОСОБА_2 разом зі спільною з позивачем дитиною, ОСОБА_3 , виїхала до Республіки Польща, а 28.07.2024 повернулась разом з дитиною та повідомила про намір побудувати нове сімейне життя, однак дитина заважає цьому наміру. Позивач зазначає, що з 28.07.2024 і по теперішній час дитина проживає разом з позивачем та повністю перебуває на його утриманні, позивач самостійно виховує сина. Таким чином, як вказує позивач, відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання та утримання сина. Будь яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків ОСОБА_1 не чинив, навпаки неодноразово пропонував їй спілкуватися з сином, приймати іншу участь у його вихованні та утриманні. ОСОБА_2 , як вказує позивач, не цікавиться розвитком, станом здоров`я сина, не дбає про його інтереси, не цікавиться його життям. 13.04.2025 відповідач повернулась з Республіки Польща та жодного разу не поцікавилась сином, навпаки 01.05.2025 подала заяву до нотаріуса про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вважає, що відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, а тому, на його думку, наявні всі підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим і вимушений звернутись до суду.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 16.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, доручено Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Возний С.В. в судовому засіданні позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, згідно змісту поданих нею до суду заяв, просила суд розглянути справу без її участі, вказала, що проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно змісту поданої начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Гобжилою Ю. заяви, просив провести судове засідання без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши думку сторони позивача, враховуючи зміст письмових клопотань відповідача та представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.04.2020 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому його батьками вказані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Згідно змісту довідки, виданої 02.05.2025 за вих..№226/1 Виконавчим комітетом Кам`янопотоківської сільської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно відповіді №1377344 від 14.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 2, 3 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III), виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 Сімейного кодексу України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24.10.2024 у справі № 199/3287/23, від 20.03.2024 у справі № 204/2097/22, від 07.02.2024 у справі № 455/307/22.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Європейський суд з прав людини також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення Європейський суд з прав людини від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення Європейський суд з прав людини від 11.07.2017 в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21.02.2024 у справі №404/9387/21, від 19.02.2024 у справі № 159/2012/23, від 22.11.2023 у справі №320/4384/18.

Верховний Суд у постанові від 04.12.204 у справі №133/747/23 наголосив, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01.08.2024 у справі № 366/52/21, від 07.03.2024 у справі №947/7448/22, від 22.11.2023 у справі №320/4384/18, від 06.10.2021 у справі №320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини(постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23, від 28.02.2024 у справі № 303/4697/22, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22).

Встановлюючи наявність передбачених у статті 164 Сімейного кодексу України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходить з того, що жодними матеріалами справи не наведено доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов`язків по вихованню дитини, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками тощо.

Стороною позивача не надано жодних характеризуючих відповідача документів, довідок/повідомлень з навчального закладу щодо участі матері дитини в житті останньої, даних психологічного обстеження дитини на предмет участі матері дитини та її ролі в житті останнього тощо.

Наявна в матеріалах справи посвідчена 01.05.2025 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. та зареєстрована в реєстрі за номером 686 заява ОСОБА_2 про її згоду та відсутність заперечень щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав за відсутності інших достатніх доказів на підтвердження її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Тобто, наведена стороною позивача позиція щодо небажання відповідача приймати участь в житті дитини, відсутність інтересу до останньої, умисного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, не зайшла підтвердження в судовому засіданні.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №464/2040/23, від 15.11.2023 у справі №932/2483/21, від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 у справі №638/15336/18).

Згідно Рішення №356 від 03.09.2025 Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та Висновку виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради як органу опіки та піклування, останній вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом вказаного рішення, скарги або нарікання щодо виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 не надходило. Інформація щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня, також відсутня інформація щодо фактів вчинення жорстокого поводження з дитиною та притягнення матері до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, вчинення домашнього насильства стосовно та за участю дитини та інші порушення прав дитини. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має активну декларацію про надання медичної допомоги з червня 2020 року, довіреною особою дитини відповідно до декларації є мати ОСОБА_2 . На прийом до лікаря ОСОБА_6 приходив з матір`ю, останній раз за медичною допомогою звертався в лютому 2024 з приводу гострого захворювання. На даний момент зв`язок з матір`ю відсутній. Сім`я у складі: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У даних спірних правовідносинах, які стосуються долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

За таких обставин, у зв`язку із відсутністю жодних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов`язків по вихованню дитини, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками тощо, а також із врахуванням інтересів дитини щодо необґрунтованого позбавлення батьківських прав матері, збереження її зв`язків з останньою, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики Європейський суд з прав людини, у зв`язку із чим ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 150, 164, 165, 166, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26 квітня 2001 року, Конвенцією прав дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР 27 лютого 1991 року, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (, адреса: Полтавська область, місто Кременчук, площа Перемоги, будинок 2), Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради (, адреса: Полтавська область, Кременчуцький район, село Кам`яні Потоки, вулиця Миру, будинок 19), про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.01.2026.

Суддя Д.О. Зоріна