Справа №127/1351/26
Провадження № 2/127/222/26
УХВАЛА

22 січня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шаміна Ю.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та виділення частки в праві спільної сумісної,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та виділення частки в праві спільної сумісної.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Наразі у прохальній частині позовної заяви позивач просить: 1. Визнати за померлим ОСОБА_3 право власності на 2/5 частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0475 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:050:0217, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2. Виділити частку ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності в розмірі 2/5 частини, яка входить до складу спадщини.

При цьому, позивачу слід звернути увагу, що вимога про виділення частки не містить визначення конкретного майна стосовно якого заявлено цю вимогу.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Водночас, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Однак всупереч вказаним вимогам позивачем у позовній заяві не вказано ціну позову.

У той же час, зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. При цьому зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним суму із зазначенням її складових частин, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», станом на 01 січня 2026 року ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1331,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (16640,00 грн).

Оскільки позовна заява містить дві окремі вимоги майнового характеру (визнання права власності та виділення частки в праві спільної сумісної), тому вона підлягає оплаті судовим збором відповідно до вищевказаної норми.

Так, позивачем на підтвердження вартості земельної ділянки, загальною площею 0,0475 га, кадастровий номер: :02:050:0217, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 (щодо якої позивачем заявлено вимогу про визнання приватної власності) надано висновок про вартість об`єкту оцінки ТОВ «БІЗНЕСГРУПЄВРО».

У відповідності до вимог п. 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, звіт про оцінку майна повинен бути складений у повній формі, містити дату оцінки та дату завершення складання звіту, та строк дії звіту та висновок про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Натомість позивачем не надано повного звіту про оцінку майна, а також не визначено строк дії звіту, відтак висновок про вартість об`єкту оцінки ТОВ «БІЗНЕСГРУПЄВРО» не може братися судом як належний доказ в підтвердження реальної вартості спірного майна на момент подачі позовної заяви до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи, що в суду відсутня можливість встановлення ціни позову на день подання позову (в матеріалах відсутні належні докази щодо підтвердження дійсної вартості спірного майна), суд вважає за необхідне попередньо визначити для позивача розмір судового збору за вимогою майнового характеру в сумі 16640,00 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір у сумі 2687,70 грн (1211,20 грн + 1476,50 грн) відповідно до квитанцій №0219-4830-8012-8177 від 21.10.2025, №11-5944 від 05.11.2025 є не повним розміром судового збору. Позивачу слід сплатити судовий збір за вимогою майнового характеру в розмірі, встановленому судом, а саме доплативши судовий збір у розмірі, що становить 13952,30 грн (16640,00 грн - 2687,70 грн) та надати суду докази щодо цього

Крім сплати судового збору, позивач не звільнений від обов`язку зазначити обставини з посиланням на докази щодо дійсної вартості майна, а саме земельної ділянки стосовно якої заявлено вимогу про визнання права власностів та конкретного майна стосовно якого заявлено вимогу про виділ, та вказати відповідну ціну позову.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку UA0002856.

При цьому, слід звернути увагу позивача, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

У відповідності до вимог п.п. 4, 5 ст. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно із ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

На момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_3 помер, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася.

Так, визнання права власності за померлим та виділення йому частки у праві спільної сумісної власності не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Вказане свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (схожі висновки зазначені у постанові Верховного Суду №522/3974/20 від 14 серпня 2024 року).

Враховуючи вищевказане, позивачу необхідно уточнити спосіб захисту порушеного права, враховуючи те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До того ж, позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак жодних доказів на підтвердження належності ОСОБА_2 земельної ділянки не надає.

Крім того, всупереч вимогам п. 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить: зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, вказані вище недоліки перешкоджають вирішенню питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду, а тому вона підлягає залишенню без руху для їх усунення.

При цьому, слід зауважити, що залишення позовної заяви без руху з метою належної її оформлення у відповідності до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не являє собою обмеженням у доступі до правосуддя. Згідно практики Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу наглядним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та виділення частки в праві спільної сумісної - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна