Справа № 740/7208/25
Провадження № 4-с/740/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.

за участю секретаря судового засідання Мартиненко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванченко Світлани Олександрівни, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванченко С.О., в якій вказував, що на виконанні Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 75363277 про стягнення з нього суми штрафу. Державним виконавцем Світланою Іванченко винесено постанову про арешт коштів від 09.05.2025, виконавче провадження 75363277, на підставі постанови судді Ніжинського міськрайонного суду від 18.04.2024 по справі № 740/1331/24, в результаті чого було арештовано його рахунок ІBAN: НОМЕР_1 , який відкритий АТ КБ Приват Банк, який відкритий в АТ «Ощадбанк», для зарахування грошового забезпечення військовослужбовця. 10.11.2025 він звернувся до Бахмацького відділу ДВС у Ніжинському районі для зняття даного арешту, проте 24.11.2025 за №36379 отримав відмову на зняття арешту з даного рахунку.

Вважає таку бездіяльність неправомірною, при цьому не заперечує щодо сплати боргу відповідно до законодавства у розмірі 20% від суми його доходу згідно ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначив що не може бути накладений арешт на кошти, що становлять заробітну плату, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти поза межами дозволених відрахувань із заробітної плати. У зв`язку з цим арешт має бути знятий.

Просив визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати постанову старшого державного виконавця про арешт коштів боржника від 09.05.2025 в частині накладення арешту на рахунок, який відкритий в АТ КБ Приват Банк для зарухавання грошового забезпечення військовослужбовця.

02.01.2026 від Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу згідно якого просить відмовити у задоволенні скарги. Зазначає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №75363277 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 102 000 грн. Виконуючи рішення суду чи іншого органу (посадової особи), виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який мас виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача с його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15. Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів. Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20). Повідомлень від банків щодо повернення постанови без виконання, у зв`язку з цільовим призначенням рахунку, не надходило. У зв`язку з чим у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з рахунків. Просив розглянути справу без участі представника відповідача.

19.01.2026 від Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 75363277 з виконання постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області №740/1331/24 від 18.04.2024.

Заявник у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений. У заяві від 16.01.2026 зазначив, що довідку з відомостями про його банківський рахунок, на яких надходить грошове забезпечення з військової частини НОМЕР_2 надасть протягом 10 днів, просив справу розглянути без його участі.

Представник суб`єкта оскарження у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений.

Суд, відповідно до ч.2 ст 450 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Аналізуючи доводи скарги, суд виходить з наступного.

За змістом ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення розцінюється як складова частина судового розгляду.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників (ст.16 Закону), мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом та, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ст.19 Закону).

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обовязковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обовязків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Судом встановлено, що на виконанні Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №75363277 з виконання постанови №740/1331/24, виданої Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 102 000 грн.

Постановою державного виконавця від 25.01.2021 відкрито виконавче провадження.

09.05.2025 державними виконавцями винесено постанову про арешт коштів боржника, а саме: накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 112 600 грн (а.с.9-10).

З відповіді Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на заяву ОСОБА_1 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №75363277 з виконання постанови №740/1331/24. Керуючись ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» 09.05.2025 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника та направлена до банків-учасників обміну. ЗУ «Про виконавче провадження» не покладає на виконавця обов`язку здійснювати попереднє дослідження цільового призначення кожного банківського рахунку боржника до накладення арешту. Проте, ч.3 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку і повернути його постанову без виконання. Оскільки, державному виконавцю не надано достатніх документальних підтверджень, що вказаний у заяві рахунок має спеціальний режим використання ат/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, органи виконавчої служби позбавлені можливості звільнити кошти з-під арешту, однак, відповідно до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна коштів) може бути знятий за рішенням суду (а.с.11-12).

Згідно з довідкою №14/61/25 від 08.08.2025 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.7).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що станом на 05.11.2025 ОСОБА_1 має картку НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) (а.с.13).

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з ч.ч. 1 - 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Великою палатою Верховного Суду прийнято постанову від 20.04.2022, вказано що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», заробітна плата є особливим майном і відповідно на неї встановлений особливий перелік звернення стягнення, зокрема на заробітну плату не може бути накладене стягнення більш ніж 20 відсотків. Більше того як вказала Велика палата ВС навіть від відрахування ці кошти, вони не втрачають статусу заробітної плати, відповідно на них в подальшому не можливе ще одне стягнення.

В межах виконавчого провадження № 75363277 старшим державним виконавцем Бахмацького відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області СМУ МЮ Іванченко С.О. винесено постанову 09.05.2025 про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 . Копії якої направлено на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження. Роз`яснено, що постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів ВП вбачається, що вказана постанова, не оскаржена боржником.

Також, ОСОБА_1 звертався до державного виконавця із заявою від 12.05.2025, в якій просив видати постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій щодо рахунку IBAN: НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

12.05.2025 державний виконавець видала постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій, а саме: рахунок IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобовязаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19.

Згідно п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 дійшла до висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у звязку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобовязання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у звязку з забороною встановленою законом.

Згідно ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 ч.1 ст.34 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті (що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом).

Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу незгоди боржника з постановою державного виконавця про арешт його коштів, якою було накладено арешт на рахунок, на який здійснюється нарахування, як вказує, заробітної плати.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) вказала, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» на картку НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 отримує зарплатні виплати, а також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). Тобто, на зазначеному рахунку можуть знаходитись кошти, відмінні від заробітної плати.

Разом з тим, доказів того, що саме на вказаний рахунок нараховувалося (ється) грошове забезпечення (виписка по рахунку), що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», рахунок НОМЕР_1 , використовується виключно для отримання заробітної плати (має цільове призначення) або має спеціальний режим використання, не надано.

Суд розцінює критично доводи про те, що заявник звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту з грошових коштів на рахунку, та державний виконавець не зняв арешт, що і є бездіяльністю державного виконавця.

Обставини, зазначені у скарзі про те, що державний виконавець розглянула заяву, що надійшла від заявника та не скасувала арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання, є рахунком, на який заявник одержує заробітну плату від військової частини, і про що йшлося в ній, не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, довідка банку, яка не визначає статус (цільове призначення) рахунку боржника, не може бути підставою для зняття арешту з коштів боржника. До суду не надано жодних доказів, що рахунок, на який накладено арешт відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на який заборонено, при цьому не вказано на який саме конкретний рахунок надходить заробітна плата.

Таким чином, дії державного виконавця під час здійснення виконання виконавчого провадження № 75363277 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 102 000 грн, здійснені державним виконавцем у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

Оцінюючи аргументи скаржника щодо незаконності дій державного виконавця під час винесення постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, суд зазначає, що арешт майна, зокрема коштів, що знаходяться на банківських рахунках, є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника, а тому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи щодо виявлення майна боржника, зокрема грошових коштів на банківських рахунках, та накладати арешт. Такий арешт застосований для забезпечення реального виконання рішення.

Судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень, тоді як порушень закону під час розгляду скарги встановлено не було.

Отже, зміст винесеної приватним виконавцем постанови від 09.05.2025 про арешт коштів боржника відповідає приписам ст.ст.18,48 Закону України «Про виконавче провадження» та визначеним Законом повноваженням державного виконавця.

Вказане в сукупності свідчить, що у державного виконавця були відсутні підстави для застосування положень ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арешту з рахунку, на який надходять кошти, які є заробітною платою боржника, а відтак відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця щодо невчинення дій стосовно зняття арешту з банківського рахунку боржника НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який призначений для отримання ним заробітної плати та зобовязання приватного виконавця вчинити такі дії.

За таких обставин відсутні підстави в задоволенні вимог скарги.

Керуючись ст. ст. 258-260, 268, 447,449-451, 453 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванченко Світлани Олександрівни, щодо накладення арешту на грошові кошти відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Т.О.Гагаріна