ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1575/26 Справа № 171/2037/24 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №171/2037/24 за позовом Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Томаш В.І., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач КC «САМАРА» звернулась до Покровського міського суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 січня 2022 року між КС «САМАРА» та ОСОБА_1 був укладений Договір споживчого кредиту №9/22, згідно умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 100 000 грн. строком на 48 місяців, починаючи з 20 січня 2022 року до 19 січня 2026 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідач повинен був повернути 100 000 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п.6.2. Договору споживчого кредиту.

Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по Договору споживчого кредиту у зв`язку з чим, станом на 15 липня 2024 року, сума кредиту не погашена за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає 100 000 грн.: 100000 грн. - сума кредиту; 0,00 грн. - фактично сплачено кредиту.

Згідно до Договору споживчого кредиту та розрахунку заборгованості відповідач повинен повернути: - залишок по кредиту - 100 000 грн.; проценти нараховані за користування кредитом - 124 860 грн., що разом становить 224 860,00 грн. які підлягають стягненню на користь позивача.

В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, було укладено Договір поруки №9/22 від 20 січня 2022 року між позивачем, відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно до умов якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , визначених Договором споживчого кредиту.

Станом на 15 липня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за Договором споживчого кредиту №9/22 від 20 січня 2022 року складає 224 860,00 грн.

У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року позовні вимоги КС «САМАРА» до до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 «про стягнення боргу за договором споживчого кредиту» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь КС «САМАРА» заборгованість за Договором споживчого кредиту №9/22 від 20 січня 2022 року на загальну суму 224 860 грн., з яких: 100 000,00 грн. - залишок по кредиту; 124 860,00 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору. в розмірі в сумі 3 372,90 грн.

Не погодившись із зазначеним рішення відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що вказаний позивачем розмір процентів є завідомо неспівмірним та порушує принцип справедливості й добросовісності.

Зауважує, що відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за кредитом не можуть перевищувати встановлених законом обмежень, а кредитодавець зобов`язаний надавати споживачу повну та достовірну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не перевірив співмірність нарахованих процентів та обмежився формальним посиланням на розрахунок позивача.

Також зазначає, що позивач не довів підстав для дострокового стягнення всієї суми боргу, оскільки договір укладено строком до 19 січня 2026 року, однак з позовом звернувся у 2024 році. Також суд першої інстанції не перевірив дотримання строків позовної давності.

Зауважує, що суду першої інстанції поклав солідарну відповідальність на поручителів, не дослідивши питання про припинення поруки, згідно ст.559 ЦК України.

Суд розглянув справу у порядку спрощеного провадження без належного з`ясування доводів відповідача, подані відповідачем ОСОБА_1 письмові заперечення були залишені без належної оцінки. Це свідчить про порушення права на захист та принципу змагальності сторін, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини.

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог КС «САМАРА» відмовити.

Представник позивача КС «САМАРА» в особі Кудлай О.Ю., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року повністю законним, справедливим, по суті вірним, при його винесенні судом не було порушено жодних норм матеріального чи процесуального права.

Вказує, що наявність особистого підпису ОСОБА_1 на Договорі споживчого кредиту, є прямим підтвердженням погодження, ознайомлення та досягнення згоди з усіх істотних умов договору.

Також вказує, що відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» в Договорі споживчого кредиту №9/22 від 20 січня 2022 року, укладеному між КС «САМАРА» та ОСОБА_1 узгоджені основні істотні умови, а саме: реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору (п.6.2 Договору споживчого кредиту).

Зазначає, що Розділом 6 Договору споживчого кредиту передбачений порядок повернення кредиту та нарахування /сплати процентів(відсотків), відповідно до якого п.6.2. встановлено, що процентна ставка за договором нараховується щомісяця на залишок заборгованості за кредитом. Процентна ставка за договором: сорок дев`ять цілих та дев`яносто чотири сотих процентів (відсотків) річних (4,162% щомісяця = 49,94% / 12 місяців).

Крім того, у відповідності до вимог ст.9 Закону України « Про споживче кредитування», до укладення Договору споживчого кредиту КС «САМАРА» надала ОСОБА_1 в зрозумілій та придатній для читання формі інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття нею обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору.

Зазначена інформація була надана ОСОБА_1 за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою Законом, у письмовій формі, із зазначенням дати надання такої інформації. ОСОБА_1 власним підписом на зазначеному документі підтвердила факт отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних умов кредитування.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу в погашення заборгованості за кредитом, хоча користується отриманими коштами вже майже 4 роки.

Зазначає, що розрахунок заборгованості, який надано до позовної заяви включає в себе інформацію, щодо суми планового щомісячного платежу, який включає в себе планову суму до погашення тіла кредиту та процентів, які нараховані на фактичний залишок коштів.

Зауважує, що всі відповідачі за позовом отримали зазначені дострокові вимоги особисто, про що свідчить дата та особистий підпис на рекомендованих повідомленнях, копії яких додаються до матеріалів справи, наданий розрахунок заборгованості та його оцінка в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами є належними і допустимими доказами по справі, які повністю підтверджує існуючу кредитну заборгованість.

З огляду на те, що умови договору споживчого кредиту №9/22 від 20 січня 2022 року не змінювалися після його укладання та ОСОБА_1 не зверталася до Кредитної спілки з запитами щодо ходу його виконання, тому вважає, що апелянт умисно хоче ввести суд в оману з метою максимально затягнути судовий процес та уникнути відповідальності за погашення кредитної заборгованості.

Окрім цього зауважує, що згідно діючого законодавства, солідарна відповідальність передбачає, що Кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо (ст. 543 ЦК України). Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, оскільки Відповідачі 2, 3, 4, 5 згідно з Договором поруки є солідарними боржниками, то вимоги позивача до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є цілком законні та не суперечать чинному законодавству України.

Апелянт посилається на вимоги ст.559 ЦК України, які діяли до 03 липня 2018 року, тому вважає твердження апелянта щодо неврахування особливостей поруки неправомірними.

Таким чином КС «САМАРА» діяла у відповідності до вимог Договору споживчого кредиту №9/22 від 20 січня 2022 року, Договору поруки №9/22 від 20 січня 2022 року та в межах чинного законодавства України.

У зв`язку з чим просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 20 січня 2022 року між КС «САМАРА» та ОСОБА_1 , був укладений Договір споживчого кредиту №9/22.

Згідно умов Договору споживчого кредиту позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти у сумі - 100 000 грн. 00 коп. строком на 48 місяців, починаючи з 20 січня 2022 року до 19 січня 2026 року, а відповідач 1 ( ОСОБА_1 ) зобов`язалась повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом.

Кредит був отриманий відповідачем 1 ( ОСОБА_1 ) 20 січня 2022 року, 21 січня 2022 року та 24 січня 2022 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами №9 від 20 січня 2022 року на суму 33 000 грн. 00 коп., №10 від 21 січня 2022 року на суму 50 000 грн. 00 коп., №12 від 24 січня 2022 року на суму 17 000 грн. 00 коп.

Відповідно до умов Договору споживчого кредиту №9/22 від 20 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась погашати заборгованість по Договору щомісячно у період з «20» по «30» число кожного місяця згідно з графіком платежів повернення кредиту та сплати процентів (відсотків) по Договору споживчого кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом.

Відповідач 1 повинен був повернути 100 000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно, при своєчасному внесені платежів, відповідно п.6.2. Договору споживчого кредиту у строк до 19 січня 2026 року. Проте належним чином не виконував свої зобов`язання по Договору, не зробив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитом, тим самим порушив запланований графік платежів повернення кредиту та сплати процентів (відсотків).

Станом на 15 липня 2024 року сума кредиту не погашена за плановим розрахунком та залишок за кредитом складає - 100 000,00 грн.; проценти нараховані за користування кредитом - 124 860,00 грн., що разом становить 224 860 грн. 00 коп. і підлягає поверненню.

В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем 1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, було укладено Договір поруки №9/22 від 20 січня 2022 року.

Відповідно до умов Договору поруки відповідач 2 ( ОСОБА_2 ), відповідач 3 ( ОСОБА_3 ), відповідач 4 ( ОСОБА_4 ) та відповідач 5 ( ОСОБА_5 ) прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням відповідача 1, визначених Договором споживчого кредиту.

Відповідно до п.2.1. Договору поруки відповідальність поручителів наступає в разі, коли відповідач 1 не виконує, та/або неналежним чином виконує, свої зобов`язання за Договором споживчого кредиту.

Пунктом 2.2. Договору поруки встановлено, що всі відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Таким чином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідають по зобов`язанням ОСОБА_1 в повному об`ємі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його користування, за оплату додаткових процентів, а також погашення збитків, які поніс Кредитор (позивач) через невиконання або неналежне виконання відповідачем 1 умов Договору кредиту. При цьому позивач вправі вимагати виконання зобов`язань як від всіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу.

Таким чином, відповідачем 1 порушені зобов`язання за Договором споживчого кредиту, а відповідачами 2, 3, 4 та 5 - зобов`язання за Договором поруки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності перед судом розміру наявного боргу за кредитом, позовні вимоги у даній справі є правомірними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Окрім цього, за договором поруки поручителі поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку за кредитним договором в повному обсязі, тобто несуть відповідальність як солідарні боржники.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про доведеність укладання між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору. Доказів повернення тіла кредиту та відсотків за користування грошима відповідачем матеріали справи не містять. Тобто взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у заявленому розмірі, підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо доводів скарги про необґрунтованість стягнення заборгованості з поручителів, колегія виходить з наступного.

Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі. Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителя, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя відповідно до договору поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору поруки (20 січня 2022 року), порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Як вбачається, матеріали справи містять копію договору поруки укладеного між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем 2, відповідачем 3, відповідачем 4 та відповідачем 5.

Відповідно до п.4 зазначеного договору поруки, строк дії цього договору з 20 січня 2022 року до 20 січня 2032 року і припиняється з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов`язання, яке визначається повним погашенням заборгованості позичальника за кредитним договором.

Як вбачається з копії кредитного договору, зокрема, п.4.1 кредитного договору строк кредиту становить 48 місяці від дати отримання позичальником кредиту. Тобто строк виконання зобов`язання за кредитом спливає 19 січня 2026 року.

Як було встановлено судом першої інстанції і не заперечувалося скаржником ОСОБА_1 , остання не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, через що, станом на 15 липня 2024 року має заборгованість перед позивачем в сумі залишку по кредиту - 100 000,00 грн.; проценти нараховані за користування кредитом - 124 860,00 грн., а разом - 224 860 грн. 00 коп., що підтверджено відповідним розрахунком.

Позивач звернувся до суду з позовом до боржників у серпні 2024 року, що відповідає умовам договору поруки №9/22 від 20 січня 2022 року та вимогам ч.4 ст.559 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору поруки ( 20 січня 2022 року), тобто в межах трьох років.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник ОСОБА_1 не ставить питання про розмір стягнутої суми боргу за тілом кредиту, тобто вона погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою заборгованості.

Таким чином, у колегії суддів відсутні правові підстави втручатися у судове рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не застосовано норми матеріального права, яка мала бути застосована, а саме норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом встановленого законом часу, відхиляються колегією суддів, оскільки апеляційним судом не встановлено, а апелянтом не доведено, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин в частині стягнення суми заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, а тільки зводяться до не згоди скаржника із судовим рішенням та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 21.01.2026 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв