Справа № 732/1832/25
Провадження 2/732/84/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

20 січня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Бойко А. О.,

у присутності секретаря судового засідання Пінчук С. М.,

за участю представника позивача Єськової О. В. (приймала участь у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (адреса: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації; АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

Директор ТОВ «Коллект Центр» Марія Ткаченко звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № /1 від 28.11.2020 у розмірі 106041,24 грн, також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 25000,00 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 28 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_1 на підставі заявки-анкети № 3358315 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачкою шляхом підписання електронним підписом останньої, було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1. Відповідно до умов договору позики, відповідачці було надано кредит в розмірі 7000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 0,88 % за один день користування кредитом. 11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № /1 від 28.11.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, у тому числі за договором позики № /1 від 28.11.2020.

Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, а тому станом на день формування позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором /1 від 28.11.2020 становить 266516,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6999,99 грн, заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 180626,13 грн, заборгованості за нарахованими відсотками згідно договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 78889,88 грн. Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за договором № /1 від 28.11.2020 у розмірі 106041,24 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 99041,25 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. від 07 листопада 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача Єськова О. В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи доводами, зазначеними у позовній заяві та відповіді на відзив на позов.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за адресою її реєстрації згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1974750 від 05.11.2025: АДРЕСА_3 (а. с. 151). Крім того, відповідачці направлялася судова кореспонденція за адресою, вказаною у позовній заяві: АДРЕСА_4 . Згідно із відмітками поштового відділення поштові відправлення з судовою повісткою про виклик у судове засідання на 20.01.2026 отримано адресатом (а. с. 194).

20.11.2025 засобами поштового зв`язку від відповідачки надійшов відзив на позов, з якого убачається, що відповідачка не заперечує факт укладення між нею та ТОВ «Інфінанс» договору позики та факт отримання нею кредитних коштів у сумі 7000,00 грн, однак заперечує, щодо стягнення з неї суми заборгованості за відсотками у заявленому позивачем розмірі через незаконність їх нарахування. На думку відповідачки, відсотки за користування кредитними коштами мали бути нараховані кредитором виключно у період дії строку кредиту 30 днів. Враховуючи, що докази пролонгації договору позивачем не надані, подальше нарахування відсотків після спливу вказаного строку, не відповідає умовам договору та є незаконним. Відповідачка також заперечує проти стягнення з неї на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, вважаючи такий розмір витрат завищеним, неспівмірним та таким, що не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг. У відзиві відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову у заявленому позивачем розмірі, провести перерахунок заборгованості за договором №/1 від 28.11.2020, який підлягає стягненню в розмірі тіла кредиту та відсотків, нарахованих в межах строку користування кредитом (30 днів), та зменшити витрати на правову допомогу до розумного рівня, співмірного зі складністю справи. Відповідачка також вказала, що наразі її матеріальне становище є скрутним, так як на її утриманні перебуває малолітня дитина віком до 1 року, що позбавляє відповідачку можливості здійснювати повноцінну трудову діяльність та отримувати стабільний дохід, та просила врахувати вказані обставини при вирішенні спору. Крім того, просила справу розглянути за її відсутності з урахуванням позиції, викладеною нею у відзиві.

Крім того, 29.12.2025 на адресу суду від відповідачки надійшла заява у якій остання просила розглянути справу за її відсутності з урахуванням її позиції щодо заявлених позивачем вимог, викладеній у відзиві (а. с. 195).

26.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якому остання вказала, що непогодження (незгода) боржника з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідачки із розрахунком заборгованості не позбавляє її можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Натомість ОСОБА_1 не було надано жодних доказів виконання нею зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості зі сплати відсотків відповідно до умов договору. Також представник позивача зазначила, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Крім того, представник позивача вказала на те, що відповідачкою не наведено обґрунтування неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та не надано будь-яких доказів на підтвердження її позиції. У зв`язку з викладеним, представник позивача просила задовольнити заявлені позивачем вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Судом встановлено, що 28 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 та отримання кредиту згідно заявки-анкети на отримання кредиту №3358315 від 28.11.2020, що акцептована ОСОБА_1 28 листопада 2020 року шляхом підписання електронним підписом «2v5u1w». У заявці-анкеті №3358315 від 28.11.2020 наявні ідентифікаційні відомості про відповідачку, які є інформацією з обмеженим доступом (РНОКПП; номер паспортного документа; адреса зареєстрованого місця проживання; абонентський номер мобільного зв`язку; адреса електронної пошти; номер банківської платіжної картки). Належність відповідачці відповідних персональних відомостей не заперечується відповідачкою (а. с. 67, 99-100).

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора смс-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє ключі та у випадку їх співпадіння, заявка/договір вважаються підписаними.

Згідно умов договору позики відповідачці надано кредит в розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 0,875 % за один день користування кредитом застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 319,375 % застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Номінальна відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених Правилами, номінальна річна відсоткова ставка 638,75 %.Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору, максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% (а.с.67)

Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №15099_5 від 09.07.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, в тому числі і за дорученням ТОВ «Інфінанс» на підставі договору про переказ коштів ФК-П-17/08-04 від 03.08.2017. Відповідно до вказаного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 28.11.2020 12:29 на суму 7000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua НОМЕР_3 (а. с. 27).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Інфінанс», заборгованість ОСОБА_1 за договором №/1 від 28.11.2020 станом на 11.02.2022 становила 106041,24 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 99041,25 грн заборгованість за відсотками (а. с. 18-25).

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, в тому числі, і до відповідачки ОСОБА_1 за договором №/1 від 28.11.2020 (а. с. 132-140).

Згідно Реєстру боржників до договору факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №/1 від 28.11.2020 на загальну суму 106041,24 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 99041,25 грн заборгованість за відсотками (а. с. 125 ).

10 березня 2023 року мі ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідачки ОСОБА_1 за договором №/1 від 28.11.2020 (а. с. 104-114).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість ОСОБА_1 за договором №/1 від 28.11.2020 станом на 10.01.2023 становила 106041,24 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 99041,25 грн заборгованість за відсотками (а. с. 18-25).

Згідно Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №/1 від 28.11.2020 на загальну суму 187626,12 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 180626,13 грн заборгованість за відсотками (а. с. 17).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №/1 від 28.11.2020 станом на 24.10.2025 становила 266516,00 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 180626,13 грн заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення прав вимоги 10.01.2023, 78889,88 грн заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору за період з 10.01.2023 по 24.10.2025 (а. с. 149).

Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за договором № /1 від 28.11.2020 у розмірі 106041,24 грн, з яких: 6999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 99041,25 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) плата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1статті 1078 ЦК України).

Факт прострочення відповідачкою сплати заборгованості за наведеним договором не спростовано, доказів оплати відповідачкою заборгованості в повному обсязі суду не надані.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6999,99 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 106041,24 грн суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту договору позики №/1 від 28.11.2020 між позичальником та первісним кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів. Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачці документи, які передували укладенню договору позики, у тому числі й щодо сукупної вартості, реальної процентної ставки.

Отже, підписавши договір позики № від 28.11.2020 ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання коштів позичальником, що і було здійснено сторонами.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір відсотків і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості складає 259516,01 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачкою у позику 7000,00 грн, навіть враховуючи те, що позивач просив стягнути відсотки не в повному обсязі, а у розмірі 99041,25 грн.

Слід звернути увагу, що відповідачка, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Інфінанс», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду, а тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідачки як споживача та джерелом отримання невиправданих прибутків кредитором.

Таким чином, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Первісний кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Як вже зазначалося судом, згідно умов договору позики № від 28.11.2020 відповідачці надано кредит в розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 0,875 % за один день користування кредитом застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; номінальна відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених Правилами; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору.

Відповідно до п. 7.3.4. Правил програми «MoneyBOON Loyal» у випадку належного виконання позичальником умов договору та здійснення пролонгації в строк (дату повернення кредиту) повернення кредиту, якщо відсоткова ставка дорівнює 1,75% за один день користування кредитом на період до дня здійснення пролонгації застосовується номінальна відсоткова ставка.

Розділом 7 Правил програми «MoneyBOON Loyal» визначено порядок зміни/продовження строку дії фінансового кредиту, а також порядок зміни та припинення дії договору. Відповідний розділ передбачає, що первинний строк користування кредитом в рамках фінансового кредиту, встановлений сторонами у договорі, може бути пролонгований на строк, що відповідає кількості днів, на яку було первинно видано кредит та який вказаний при оформленні відносин між сторонами в договорі (п. 7.1). Пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом (п. 7.3). Пролонгація починається з дня погашення нарахованих за фактичне користування процентів за поточним кредитом (п. 7.4). Підтвердженням волевиявлення позичальника щодо застосування пролонгації кредиту на умовах договору фінансового кредиту є факт погашення нарахованих процентів за користування кредитом, в т.ч. прострочених, на момент платежу (п. 7.6).

Таким чином, умовами договору позики, з урахуванням Правил програми «MoneyBOON Loyal», передбачені особливості пролонгації строку користування кредитом та застосування відсоткової ставки.

Здійснюючи тлумачення відповідних умов кредитування суд звертає увагу, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021р. у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

За змістом умов договору позики можна виснувати, що сторони договору розмежували поняття «строк користування кредитом», «строк дії договору», а також умови застосування відсоткової ставки і визначили, що в межах «строку користування кредитом» позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом за відсотковою та номінальною відсотковою ставкою, а поза межами «строку користування кредитом», але в межах «строку дії договору» - за максимальною відсотковою ставкою. При цьому в умовах Договору позики передбачено, що максимальна відсоткова ставка застосовується у випадку неналежного виконання позичальником умов договору (прострочення виконання зобов`язань за договором).

Варто звернути увагу, що поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно): «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначалося, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Інфінанс», судом встановлено, що у первинно визначений сторонами строк користування позикою первісний кредитор здійснював нарахування процентів за користування позикою за відсотковою ставкою 0,875 % в період з 28.11.2020 по 26.12.2020.

26.12.2020 відповідачкою ОСОБА_1 здійснено платіж в сумі 1776,26 грн. Вчинення такого платежу відповідачкою свідчило про наявність підстав для пролонгації «строку користування кредитом» ще на 30 днів, що передбачено п. 7.3, 7.4, 7.6 Правил програми «MoneyBOON Loyal». Про таку пролонгацію вказано і у самому розрахунку заборгованості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням пролонгації «строк користування кредитом» було продовжено з 26.12.2020 ще на 30 днів, тобто до 25.01.2021 включно. У вказаний період первісним кредитором здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом за номінальною відсотковою ставкою 1,75% на день, а після 25.01.2021 за максимальною відсотковою ставкою 3,5% на день.

Разом з тим, суд зауважує, що поняттям «проценти за користування кредитом» в даному випадку охоплюється лише період «строку користування кредитом», тобто з 28.11.2020 по 25.01.2021, який складає 60 днів (з урахуванням пролонгації), і відповідні проценти обчислюються за відсотковою ставкою 0,875 % в день за період з 28.11.2020 по 26.12.2020, що становить 1837,50 грн (7000,00 грн х 0,875% х 30 днів) та за номінальною процентною ставкою 1,75% в день за період з 27.12.2020 по 25.01.2021, що становить 3675,00 грн (6999,99 грн х 1,75% х 30 днів).

Отже, враховуючи, що строк користування кредитом закінчився 25.01.2021 і в межах загального строку кредитування (з 28.11.2020 по 25.01.2021) відповідачкою сплачено на користь кредитора 1776,25 грн в рахунок погашення заборгованості по нарахованим відсоткам, тоді як за такий період часу розмір процентів за користування кредитом складає 5512,50 грн, то фактична сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 3736,25 грн (5512,50 грн 1776,25 грн).

З огляду на те, що відповідачка не виконала умов договору позики та не повернула вчасно позику і нараховані відсотки, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 99041,25 грн не є співрозмірною сумі позики 7000,00 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором,суд дійшов висновку про те, що з відповідачки на користь позивача як правонаступника кредитодавця, підлягає стягненню заборгованість за договором позики №/1 від 28.11.2020 в сумі 10736,24 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 6999,99 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування з 28.11.2020 по 25.01.2021 (з урахуванням пролонгації договору) в розмірі 3736,25 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою ст. 133 ЦК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № від 30.10.2025, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 245,14 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатом Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а. с. 72-76); заявку на надання юридичної допомоги № 2136 від 01.09.2025 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №/1 (а. с. 69), витяг з Акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, що містить перелік робіт та їх обсяг. Сума наданих послуг відповідно Акту складає 25000,00 грн. (а.с.68).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи подані відповідачкою заперечення щодо завищеного розміру витрат на професійну правову допомогу, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, а також враховуючи порядок подачі позивачем доказів, незначну складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи і ціною позову, незначним обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реальним часом, необхідним для виконання таких послуг, наданим адвокатом, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте заявлені витрати в розмірі 25000,00 грн є явно неспівмірними, і є доцільним стягнути з відповідачки на користь позивача 5000,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 11, 16, 516, 517, 536, 549, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 43, 82, 89, 128, 130, 131, 141, 211, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №/1 від 28.11.2020 в розмірі 10736,24 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 6999,99 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 3736,25 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та судовий збір у розмірі 245,14 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено і підписано 21.01.2026.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (адреса: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації; АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Суддя А. О. Бойко