Справа № 366/3078/25
Провадження № 2/366/310/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П.,

за участі секретаря судових засідань Німченко Н.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та одного з подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач), через свого представника, адвоката Атраковича К.О. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:

стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 25 % від усіх доходів Відповідача на кожну дитину, щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття;

стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми трирічного віку.

Позов мотивований тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.10.2024 Відповідач мобілізований в ЗСУ, після чого надавав Позивачу кошти на утримання дітей, а з березня 2025 перестав їх надавати.

При цьому, Позивач не отримує заробітної плати та інших доходів, що не забезпечує прожитковим мінімумом а ні її, а ні дітей, а Відповідач має можливість надавати кошти на утримання дружини.

ІІ. Рух справи

23.09.2025 позовна заява надійшла до суду.

29.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання, призначене на 29.10.2025, відкладене на 24.11.2025 та 10.12.2025.

10.12.2025 закрито підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду по суті на 26.12.2025, розгляд якої відкладено на 22.01.2026.

ІІІ. Позиції сторін

3.1. викладені письмово

Представник Відповідача, адвокат Ятель Є.О. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Відзив в цій частині мотивований тим, що позивачем не надано суду доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги. Крім цього, у Відповідача на утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами та потребують допомоги, які їм надає Відповідач.

Заперечень щодо стягнення аліментів на утримання дітей представник Відповідача у відзиві не зазначив.

Представник Позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позов у повному обсязі.

Зазначив, що окрім Відповідача у його батьків ще є 4 дітей, один з яких працює за кордоном та регулярно надає батькам кошти. Також батьки Відповідача є працюючими пенсіонерами. У свою чергу Позивач перебуває у декретній відпустці та отримує мінімальні виплати, що не дозволяє належно утримувати як дітей, так і саму себе. Заявлена до стягнення сума є пропорційною.

Представник Відповідача заперечення на відповідь на відзив не подав.

3.2. позиції в судовому засіданні.

Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 907/425/16 та від 25.06.2024 у справі № 359/6678/19).

IV. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права

Керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України)

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи.

27.09.2022 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4)

Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с. 5, 6)

З 10.10.2024 Відповідач перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ч НОМЕР_4 та є учасником бойових дій (а.с. 7, 8)

Відповідач має батьків ОСОБА_5 (мати) та ОСОБА_6 (батько). До 2023 року він проживав з батьками ( АДРЕСА_1 ), після чого з початку жовтня 2023 по жовтень 2024 проживав в м. Києві. На даний час проходить службу в ЗСУ. Це підтверджується довідкою Іванківської селищної ради від 17.10.2025 № 58 (а.с. 36)

Мати Відповідача, ОСОБА_5 є пенсіонером за віком довічно (а.с. 37)

Батько Відповідача, ОСОБА_6 перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком (а.с. 38)

15.10.2024, 04.02.2025, 01.04.2025 та 21.08.2025 у матері Відповідача встановлено діагноз молекулярного набряку правого ока та обох очей (а.с. 39-42)

Позивач перебуває на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Київської міської дирекції АТ «УКРПОШТА» та в період з 30.06.2023 по 02.02.2026 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 59)

З грудня 2024 по червень 2025, один раз на місяць Позивач отримувала від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат грошові кошти у розмірі 1720 грн. (а.с. 64-70)

З липня по жовтень 2025, один раз на місяць Позивач отримувала від Пенсійного фонду України грошові кошти у розмірі 1720 грн. (а.с. 60-63)

З огляду на встановлені обставини справи, застосовуючи відповідні правовідносини, суд приходить до такого.

4.1 щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України)

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач просить стягнути з Відповідача аліменти на утримання їх спільних двох дітей у розмірі по 25 % від доходу Відповідача на кожну дитину, що фактично становить стягнення аліментів у розмірі від усіх його доходів на утримання двох дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру частки аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України аліменти стягуються у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При цьому, слід врахувати положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, законодавство встановлює лише мінімальні частки коштів від доходів, які можуть бути стягнуті з одного з батьків на користь іншого на утримання однієї, двох, трьох і більше дітей (ч. 5 ст. 183 СК України), за умови, що така частка не є меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Разом з цим, законодавство не встановлює максимальний розмір аліментів, який може бути стягнуто на утримання дітей з одного з батьків, а лише вимагає, щоб такий розмір був необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (дітей) (ч. 2 ст. 182 СК України).

Позивач, формулюючи вимогу про стягнення аліментів на утримання двох дітей фактично просить суд стягнути з Відповідача від усіх видів його заробітку.

При цьому, Відповідач, подаючи відзив на позов не висловив заперечень щодо встановлення такого розміру стягнення аліментів на утримання дітей, що розцінюється судом як згода з таким розміром.

Тому, суд приходить до висновку, що Відповідач ці обставини усвідомлює та за своїм внутрішнім переконанням здатний утримувати дітей шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі від усіх видів його доходу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

4.2 щодо стягнення аліментів на утримання дружини

Позивач просить суд стягнути аліменти на своє утримання з Відповідача до досягнення їх спільними дітьми трирічного віку, мотивуючи це тим, що вона потребує матеріальної допомоги, оскілки їй ніхто не допомагає і вона є безробітна.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2024 від 29.10.2024 частину 4 ст. 75 СК України визнано такою, що не відповідає Конституції України.

У цьому рішення КСУ зазначив, що:

«Прожитковий мінімум у контексті частини четвертої статті 75 Кодексу визначено у спосіб, що не враховує повною мірою і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Зокрема, нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися з урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення. Частина четверта статті 75 Кодексу викладена у такий спосіб, що не допускає можливості віднести категорію „нужденність до оціночних понять, а тому позбавляє суд змоги тлумачити зміст цієї категорії та ухвалювати рішення на власне переконання з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення.

Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі, а навпаки, як убачається зі змісту частини четвертої статті 75 Кодексу, обмежує право одного з подружжя на утримання (аліменти). Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, частина четверта статті 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване.

Конституційний Суд України зазначає, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення.

Протилежне унеможливлює врахування судом усіх особливостей конкретної життєвої ситуації».

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

За змістом ч. 4 ст. 84 СК України можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Такий висновок наведено у постанові КЦС ВС від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19 (касаційне провадження № 61-929св20).

Відтак, за положеннями ст.ст. 84 СК стягнення аліментів з чоловіка на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можливе за виключно за умови доведеності можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу дружині.

Згідно зі ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини.

Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

Аналіз положень ст. 75, 84 СК України дає підстави для висновку, що для стягнення з одного з подружжя на користь іншого аліментів на утримання того з подружжя, з яким проживає дитина, сторона, яка заявляє таку вимогу має довести одночасне існування таких обставин:

відсутність обставин, які припиняють право на утримання, визначених ч. 5 ст. 75, ст. 85 СК України;

проживання дитини (дітей) з тим з подружжя, який заявляє вимогу про стягнення аліментів на своє утримання з іншого з подружжя;

другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Судом не встановлено обставин, визначених ч. 5 ст. 75, ст. 85 СК України, які б свідчили про те, що Позивач втратила право на своє утримання від Відповідача.

Також Позивач довела, що їх спільні з Відповідачем діти проживають разом з нею, вони не досягли трирічного віку.

З огляду на положення ст. 84 СК України, суд відхиляє доводи представника Відповідача про те, що Позивач не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки право дружини на стягнення з чоловіка аліментів на своє утримання не залежить від її матеріального становища.

Однак, Позивач не довела, що Відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Суд враховує, що Відповідач з 10.10.2024 мобілізований до лав ЗСУ, однак сама по собі така інформація не дозволяє встановити його дійсне матеріальне становище, оцінивши яке суд може надати оцінку заявленій сумі позовної вимоги, яка може бути стягнута на утримання Позивача.

Суд зауважує, що хоча Відповідач фактично визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі від усіх видів його доходу, однак це також не свідчить про наявність у нього можливості матеріально утримувати Позивача.

При цьому, стороною Відповідача доведено, що Відповідач має двох батьків, які є пенсіонерами за віком, матір Відповідача має вади із зором.

Доводи представника Позивача про те, що у батьків Відповідача окрім власне його самого є ще четверо дітей і те, що один з братів працює за кордоном та надає батькам матеріальну допомогу суд розцінює критично, оскільки такі доводи не підтвердженні жодними доказами.

Доказами матеріального становища Відповідача можуть бути довідка про нараховані та виплачені йому доходи з військової частини за місцем несення служби, інформація з Пенсійного фонду України.

Однак, сторона Позивача не надала суду таких відомостей та не заявляла клопотання про їх витребування.

Відповідач не надав суду документів про його дійсні доходи, однак така його пасивна поведінка не звільняє від обов`язку саме Позивача доводити ту обставину, що Відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, а суд в свою чергу в позовному провадженні не уповноважений з власної ініціативи витребовувати такі докази.

Саме Позивач стверджувала про наявність у Відповідача можливість матеріально її утримувати, однак не надала жодних доказів, які б свідчили про наявність такої можливості, а тому не довела наявність такої можливості.

За відсутності відповідних доказів суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги як у заявленому розмірі (6000 грн.), так і частково, в частці від доходів Відповідача, оскільки відсутні докази, на підставі яких може бути надана відповідна оцінка.

З огляду на викладене, суд визнає недоведеною Позивачем ту обставину, що Відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу до досягнення їхніми спільними дітьми трирічного віку, тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити.

V. Судові витрати

Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 6 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, завертаючись в суд з позовом заявила дві позовні вимоги майнового характеру та була звільнена від сплати судового збору за їх подання на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дітей задоволена у повному обсязі, тому у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

У зв?язку з тим, що у задоволені позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено, судові витрати за цю позовну вимогу слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 133, 137, 141, 200, 206, 247, 265, 354-355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з моменту подачі позову до суду (23.09.2025) і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У задоволені іншої частини позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.01.2026.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_5 )

Представник Позивача: адвокат Атракович Костянтин Олегович ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_6 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_7 )

Представник Відповідача: адвокат Ятель Євгеній Олександрович (07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Ярова, 121. РНОКПП: НОМЕР_8 )

Суддя Н.П. Слободян