Справа № 127/2-279/2010
Провадження № 22-ц/801/219/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 рокуСправа № 127/2-279/2010м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О.С., секретар Кулішко Б.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року про заміну стягувача, постановлену суддею Венгрин О.О., повний текст ухвали складено 18 листопада 2025 року, в цивільній справі за заявою Державної іпотечної установи про заміну стягувача у виконавчому провадженні у цивільній справі №127/2-279/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2025 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із заявою, в якій просила замінити стягувача в судовому рішенні в цивільній справі №2-279/10 Староміського районного суду м. Вінниці з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що 17 травня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором на загальну суму 5 761 574,46 грн.

11 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення прав вимоги №17/4-В, за яким право вимоги до боржників ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» перейшло до Державної іпотечної установи, в тому числі і щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №71-07Ип/03 від 02 квітня 2007 року. Згідно договору іпотеки б/н від 02 квітня 2007 року, майновим поручителем за основним зобов`язанням також є ОСОБА_1

25 листопада 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження №45516408 відносно ОСОБА_1 щодо стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, Державна іпотечна установа вважає, що вона, як правонаступник банку, має право на заміну сторони у справі та у виконавчому провадженні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року заяву задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні у цивільній справі №127/2-279/2010 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

У скарзі зазначає, що як станом на дату розгляду судом першої інстанції заяви про заміну стягувача, так і станом на дату написання апеляційної скарги виконавче провадження було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу. Постановляючи ухвалу суд першої інстанції посилався на інформацію з автоматизованої системи виконавчого провадження, сформовану 24 жовтня 2025 року, відповідно до якої на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №45516408 від 25 листопада 2014 року. Однак, представник Державної іпотечної установи свідомо ввів суд в оману, а суд не переконався, чи виконавче провадження №45516408 має відношення до даної справи. Виконавче провадження №45516408 немає жодного відношення до справи №127/2-279/2010, в рамках якого було подано заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, оскільки відкрито на підставі виконавчого листа №2-1043/10. У рамках виконавчого провадження №45516408, на яке посилався суд першої інстанції, 26 жовтня 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області було винесено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «ФК «Гефест», а ухвалою цього ж суду від 11 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Гефест» на ОСОБА_2 .. На момент звернення Державної іпотечної установи до суду із заявою пройшло більше десяти років з моменту набуття прав вимоги та більше семи років з моменту повернення виконавчого документа стягувачу та закриття виконавчого провадження. Отже, на момент подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження строк пред`явлення виконавчого документа сплив, питання щодо відновлення виконавчого провадження перед судом не ставилось.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання, призначене на 20 січня 2026 року, учасники справи не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

17 січня 2026 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить апеляційну скаргу розглянути без його участі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що на розгляді Староміського райсуду м. Вінниці перебувала цивільна справа №2-279/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси у кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

17 травня 2010 року Староміським райсудом м. Вінниці у цій справі ухвалено рішення, яким стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси у кредит» з ОСОБА_1 5 761 574 (п`ять мільйонів сімсот шістдесят одну тисячу п`ятсот сімдесят чотири) грн 46 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: (419 883,55 дол. США) 3 327 955,03 грн заборгованість по основній сумі боргу, (87 035,70 дол. США) 689 836,25 грн заборгованість по відсотках, 1 743 783,18 грн пеня, крім того стягнуто судові витрати: 1 700,00 (тисячу сімсот) грн судового збору і 120,00 (сто двадцять) грн витрат на ІТЗ розгляду цивільних справ (а.с.151 т.1).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09 вересня 2010 року вказане рішення від 17 травня 2010 року залишено без змін (а.с.192-193 т.1).

25 жовтня 2010 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення у даній справі та виконавчих листів і, згідно відмітки на заяві, виконавчі листи отримані представником банку 04 листопада 2010 року (а.с.198 т.1).

У подальшому, 11 лютого 2015 року, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (первісний кредитор) та Державною іпотечною установою (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору (а.с.5-8 т.2).

Відповідно до інформації, викладеній у Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, Державна іпотечна установа набула права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №71-07-Ип/03 від 02 квітня 2007 року та за іпотечним договором б/н від 02 квітня 2007 року (а.с.9-10).

02 лютого 2012 року, тобто до моменту укладення договору відступлення права вимоги, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №31127905 з примусового виконання виконавчого листа №2-279, виданого 04 листопада 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці (а.с.52 т.2).

26 квітня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабановим В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №31127905 (а.с.54 т.2).

Виконавчий документ щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Зважаючи на вимоги заяви Державної іпотечної установи (заміна стягувача у цивільній справі №2-279/10) та мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 (наявність різних виконавчих проваджень), беручи до уваги наявність в матеріалах справи копій деяких матеріалів виконавчого провадження №31127905, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року витребувано у Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України копії матеріалів виконавчого провадження №31127905 щодо боржника ОСОБА_1 з виконання згаданого вище виконавчого листа №2-279.

09 січня 2026 року від начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Київського міжрегіонального правління Міністерства юстиції України Василевського А. на виконання вимог вказаної ухвали надійшов лист від 07 січня 2026 року.

У вказаному листі зазначено, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №31127905 від 02 лютого 2012 року з примусового виконання виконавчого листа Староміського районного суду м. Вінниці від 04 листопада 2010 року по справі №2-279 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» 5 761 674,46 грн заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат. 26 квітня 2018 року державним виконавцем, керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повідомлено, що надати матеріали виконавчого провадження не вбачається за можливе, оскільки виконавче провадження знищене на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07 червня 2017 року №1829/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Надано також процесуальні документи, винесені в рамках виконавчого провадження №31127905, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень: постанову про відкриття виконавчого провадження №31127905 від 02 лютого 2012 року з примусового виконання виконавчого листа №2-279, виданого 04 листопада 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 березня 2014 року; постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 квітня 2018 року.

Державна іпотечна установа, зважаючи на те, що вона стала правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулася до суду із вказаною заявою про заміну сторони у справі та виконавчому провадженні.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України. Зокрема, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 зазначено, що на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Зі змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

У даній справі Державна іпотечна установа просила замінити стягувача у судовому рішенні по цивільній справі №2-279/10 Староміського районного суду м. Вінниці з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу.

Виконавчий лист у цивільній справі №2-279/10 перебував на примусовому виконані у відділі державної виконавчої служби.

26 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

У частині першій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

На момент звернення Державної іпотечної установи із вказаною заявою про заміну стягувача до суду строк пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №2-279/10 сплив. Разом з тим, заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання одночасно із цією заявою Державна іпотечна установа не подала.

Суд першої інстанції при розгляді заяви про заміну стягувача послався на Інформацію з автоматизованої системи виконавчого провадження, сформовану 24 жовтня 2025 року, відповідно до якої на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №45516408, відкрите 25 листопада 2014 року, де боржником зазначено ОСОБА_1 , стягувачем - ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» (а.с.12 т.2).

З постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних, яка винесена 26 липня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніним Л.І. у виконавчому провадженні №45516408 вбачається, що вказане виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого листа №2-1043/10, виданого 04 листопада 2010 року Староміським районним судом міста Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «ЦРУ ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» 3 109 497,48 грн (а.с.53 т.2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року замінено стягувача з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому провадженні, що здійснюється на підставі виконавчого листа №3-1043/10 з виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 27 липня 2010 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року у справі №127/2-1043/10 замінено стягувача ТОВ «ФК «Гефест» на його правонаступника ОСОБА_2 у виконавчому провадження з виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 27 липня 2010 року у справі №2-1043/10 (а.с.55-56 т.2).

Із вказаного слідує, що виконавче провадження №45516408 стосується зовсім іншої справи - №2-1043/10, де сторонами також були ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 , однак до даної справи №2-279/10 дане виконавче провадження жодного відношення не має.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у виконавчому документі є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження, однак коли виконавчий документ повернутий стягувачу і пропущений строк пред`явлення його до виконання, то досягнення цієї процесуальної мети неможливе.

У такому разі заміна стягувача носить виключно формальний характер, не сприяє реалізації завдань цивільного судочинства та не відповідає принципу ефективності, оскільки не дає можливості виконати рішення суду без звернення до суду для вжиття додаткових заходів.

Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони стягувача протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі №5/128, від 21 серпня 2020 року у справі №905/2084/14-908/4066/14.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви Державної іпотечної установи, формально підійшов до вирішення питання про заміну стягувача, не врахував завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, а також вищевикладені висновки Верховного Суду.

Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, наявні підстави для стягнення з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Державної іпотечної установи про заміну стягувача у виконавчому провадженні у цивільній справі №127/2-279/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Державної іпотечної установи () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк