Справа №:755/7753/24
Провадження №: 2/755/2230/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді - Коваленко І.В., за участю секретаря - Грищенко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» /далі - АТ «Таскомбанк»/ (, адреса: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30; e-mail: ; електронний кабінет в ЄСІТС відсутній) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відповідно до заявлених вимог просить:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» кредитну заборгованість за Заявою - договором № 1871018-028 про надання споживчого кредиту від 15.06.2021 р., що в частині тіла кредиту, процентів та комісії станом на 22.04.2024 р. становить 150038,78 грн. ,в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 92754,01 грн.; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) - 11,90 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 57272,87 грн.

06.05.2024, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана в провадження судді Арапіної Н.Є..

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 08.05.2024.

06.05.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №198 від 20.03.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду вказано здійснити повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

20.03.2025, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025, цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором передана в провадження судді Коваленко І.В.

24.03.2025 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В. цивільну справу прийнято до свого провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.

Сторонам направлялись копії ухвал про відкриття провадження, про прийняття справи до свого провадження, а відповідачу також і копію позовної заяви з додатками на адресу її зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Доводи позову

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 15.06.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1871018-028, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит у розмірі 109 340,00 гривень строком користування до 15.06.2025 року. Відповідно до умов даного Договору, кредит надано в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п.1.1.1 Сума кредиту: 109 340,00 грн; п.1.1.2 Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 109 340,00 грн; п. 1.1.3. Комісія за надання кредиту: 0 % що складає 0,00 грн; п. 1.2. Строк кредиту: 48 місяців; п. 1.3. Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; п. 1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 2,5 % щомісячно. Позивач зазначає, що він надав відповідачу на умовах заяви-договору кредит шляхом виплати кредитних коштів у сумі 109340,00 грн шляхом перерахування її на його поточний рахунок № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК». Звертав увагу, що заявою-договором відповідач доручив позивачу перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ «Альфа-Банк», , згідно заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р в сумі 109340,00 грн. з Поточного рахунку № НОМЕР_3 відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок НОМЕР_4 в АТ «Альфа-Банк». Відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua. на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору. Відповідач погодився, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною, а також зобов`язався у строки, обумовлені Заявою-договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання. Позивач надав кредитні кошти відповідачу у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, а отже, свої обов`язки за Кредитним договором виконав у повному обсязі. У подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями позивач сповіщав відповідача про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявились безрезультатними. Умови Кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на 22.04.2024 р. становить 150 038,78 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 92 754,01 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) - 11,90 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 57 272,87 грн. Таким чином, на думку позивача, відповідач грубо порушив умови Кредитного Договору, а також норми чинного законодавства, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Щодо правової позиції відповідача

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованою адресою місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_1 .

За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Суд направляв на зареєстровану адресу фактичного місця проживання відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримала, а листи повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 15.06.2021 року ОСОБА_2 підписала Заяву-договір про надання споживчого кредиту №1871018-028.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору ОСОБА_2 просила надати їй кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці Банку, а саме: Сума кредиту: 109 340,00 грн (п. 1.1.1); Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 109 340,00 грн (п.1.1.12); Комісія за надання кредиту: 0 % що складає 0,00 грн (п. 1.1.3); Строк кредиту: 48 місяців (п. 1.2); Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних (п. 1.3.); Комісія за обслуговування кредиту: 2,5 % щомісячно (п. 1.4.)

Відповідно до п. 1.5 розділу 1 Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику на умовах цієї заяви-договору про надання споживчого кредиту, шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1 даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі у 109340,00 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_5 в АТ «ТАСКОМБАНК».

Цією Заявою-договором про надання споживчого кредиту Позичальник доручила Банку перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ «Альфа-Банк», , згідно заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р в сумі 109340,00 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_5 відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок № НОМЕР_6 в АТ «Альфа-Банк» (пункт 1.6 заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р).

Відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua. на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору.

Згідно до п.2.3. заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 року, відповідач підтвердила, що Банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідач також підтвердила, що на момент укладення Заяви-договору попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними втратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачено нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згодна. (пункт п.2.4. заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р).

Відповідач взяла на себе зобов`язання повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. (пункт 2.7 заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р).

Відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. (п.3.1.1заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р)

Зокрема, згідно п. 3.1.2. відповідач зобов`язалась у строки обумовлені Заявою-договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання.

Пунктом 3.3.1 договору сторони передбачили, що банк має право вимагати від позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до Заяви-договору.

Пунктом п. 3.3.2. договору сторони погодили, що при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених Заявою- договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку.

У пункті. 3.3.2. сторони погодили, що при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених Заявою-договором, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку.

Відповідно до п. 4.4 Заяви-договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, Клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування Кредитом у відповідному розрахунковому періоді, і комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі.

Підписанням та поданням Заяви-договору, Позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування».

Згідно з п. 4.14 Кредитного договору, Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2021 року позивач, на виконання умов Заяви-договору №1871018-028 про надання споживчого кредиту на рефінансування заборгованості відповідача в АТ «Альфа-Банк», , згідно заяви-договору № 501169015 від 31.07.2019 р, здійснив зарахування кредитних коштів в сумі 109340,00 гривень. на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_5 , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК», що підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 15.06.2021 по 22.04.2024. В графі «Призначення платежу» зазначено: «Надання кредиту за кредитним договором №1871018-028 від 15.06.2021. ОСОБА_2 » (а.с.31)

Отже, позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав у повному обсязі.

У свою чергу відповідач умови договору не виконує, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною.

Так, станом на 22.04.2024 р., заборгованість за Заявою-договором № 1871018-028 про надання споживчого кредиту на рефінансування заборгованості від 15.06.2021 року, становить 150 038,78 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 92 754,01 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) - 11,90 грн; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) - 57 272,87 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с.17) та відповідними Виписками по особовому рахунку відповідача (а.с.18-31).

Відповідач не надала до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

22 лютого 2024 року на адресу відповідача позивач направив письмове повідомлення-вимогу № 169791/70 про необхідність дострокового погашення заборгованості за Заявою-договором № 1871018-028 від 15.06.2021 року. Підставою для направлення зазначеної вимоги стало тривале невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення простроченої заборгованості (а.с.32-36).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 92 754,01 грн та стягнення заборгованості у розмірі 11,90 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) у розмірі 57 272,87 грн, то судом встановлено наступне.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.4 Заяви-договору № 1871018-028 про надання споживчого кредиту на рефінансування заборгованості від 15.06.2021 року та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 92 754,01 грн, які нараховані, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією №1884 від 24.04.2024 року про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн.

Отже враховуючи, що рішенням суду позовні вимоги задоволено на 61,82 %, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 872,15 грн.

Керуючись статтями141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, статей 207, 626, 628, 526, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» суд,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором № 1871018-028 про надання споживчого кредиту від 15.06.2021 року у розмірі 92 765,91 грн (дев`яносто дві тисячі сімсот шістдесят п`ять гривень дев`яносто одна копійка), яка складається з: 92 754,01 грн - заборгованість по тілу кредиту та 11,90 грн - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 1 872,15 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят дві гривні п`ятнадцять копійок)

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України)

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості про сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», , місцезнаходження юридичної особи: вулиця Симона Петлюри, будинок 30 місто Київ, індекс: 01032.

Відповідач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 20.01.2026.

Суддя І.В.Коваленко