Справа №481/1453/25 пров. №2-п/478/2/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді : Іщенко Х.В.,

за участю секретаря судових засідань: Крюкової О.М.,

розглянувши розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка заяву відповідача ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.12.2025 року по цивільній справі № 481/1453/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2025 року ОСОБА_1 , звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною заявою про перегляд заочного рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.12.2025 року по цивільній справі № 481/1453/25 за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що хоча як вбачається із змісту заяви була обізнана про час та дату судового розгляду справи, проте не мала можливості з`явитися в судове засідання з поважних на думку заявника причин. Обгрунтовуючі поважність неможливості прибуття в судове засідання вказує, що є одинокою та багодітною матір`ю, молодшій дитині виповнилось лише чотири роки, дітей не було на кого оставити для догляду що об`єктивно унеможливило її прибуття в судове засідання тому просить суд визнати причину її неявки поважною.

За вказаного, оскільки заочне рішення було ухвалено без її участі, просить суд переглянути заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.12.2025 року та із застосуванням її заяви про застосування строків позовної давності, передбачених ст. ст. 256-257 ЦПК України, скасувати вказане заочне рішення Казанківського районного суду від 12.12.2025 року відмовивши у задоволені ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

В судове засідання відповідачка не з`явилась, у поданій заяві просила суд розгляд заяви про перегляд заочного рішення розглядати без її участі.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.01.2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 12.12.2025 року за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду і призначено судове засідання.

15.01.2026 року через систему «Електроний суд» від представника по справі - ТОВ «Коллект Центр» до суду надійшло заперечення на подану заяву про перегляд заочного рішення. Вважає подану заяву безпідставного, необґрунтованою, не підтвердженою доказами, а тому вважає що вказана заява не підлягає задоволенню.

Зазначили, що в силу процесуального законодавства, для скасування заочного рішення необхідно одночасне існування таких обставин: 1) поважність причин неявки відповідача в судове засідання; 2) неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання;

3) аргументи відповідача щодо обставин справи повинні впливати на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих умов можно говорити пронаявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку. та вказують, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про судову справу.

Щодо строку позовної давності зазначили, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. За вказаного, з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

Виходячи з викладеного посилання Відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом не підлягає задоволенню. За вказаного просять суд заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Казанківського районного суду без задоволення, а заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.12.2025 року залишити без змін.

Розгляд заяви про перегляд заочного рішення просили проводити за відсутності представника Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.12.2025 року у цивільній справі № 478/1453/25 позовні вимоги ТОВ «Коллект Цент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, а саме:

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», юридична адреса: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133, Код , заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за № 4417254 від 05.07.2021 року в загальному розмірі 21727 ( двадцять одна тисяча сімсот двадцять сім ) грн. 27 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Крім того, за змістом п. п. 3,4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву, і докази про це та посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення чи скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

При цьому ч. 1 ст. 288 ЦПК України встановлює дві обставини, що в своїй сукупності є підставами для скасування судом заочного рішення, а саме:

- відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин;

- докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.

Тобто, за змістом вказаних положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Судом встановлено, що хоча відповідач була належним чином повідомлена про існування позову а також про час та місце судового засідання, правом подати відзив на позовну заяву в рамках процесуальних строків відповілач не скористалась, відзив на позовну заяву суду надано не було, поважності підстав для не надання відзову суду не надано, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Відзив на позовну заяву а також заяву про застосування строків позовної давності відповідачкою було надано до суду лише 19.12.2025 року, - тобто після ухвалення заочного рішення по вказаній цивільній справі.

Таким чином, судом не порушено вимог процесуального закону, що належного повідомлення сторони по справі про час та місце судового розгляду справи.

Можливість ухвалення заочного рішення слугує попередженням відповідачеві, який ухиляється від явки до суду.

Не з`явившись на судове засідання, відповідачка добровільно обмежує себе у використанні процесуальних прав на надання суду доказів, на висловлення заперечень проти позову, виключає свою участь у дослідженні доказів під час судового засідання (постанова ВС України від 9 листопада 2021 року справа № 214/5505/16).

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву в межах процесуальних строків, ухвалення заочного рішення здійснено судом у відповідності до закону.

Разом з тим, відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення не наведено доказів, в розумінні ст. 76 ЦПК України, які би мали істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема спростовують доводи позивача, наведені в позовній заяві, та надані на їх підтвердження докази спростовували б висновки суду, наведені в заочному рішенні суду від 12.12.2025 року, а обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві про скасування заочного рішення у справі не спростовують висновків суду, наведених у заочному рішенні.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення, жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України, не додано.

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

В той час коли у відповідності встановлених норм цивільно-процесуального законодавства, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За загальних засад змагальності цивільного процесу сторони повинні, як правило, у суді першої інстанції повідомити усі доводи, що мають вирішальне значення для правильного розгляду спору судом, а також надати усі наявні докази, що стосуються такого спору, саме у суді

першої інстанції. На переконання Верховного Суду, забезпечення дотримання меж реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків не призведе до порушення принципу рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, а сприятиме забезпеченню добросовісного використання сторонами наданих їм законом прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 760/14479/13-ц (провадження № 61-1715ск18).

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Свропейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права с принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [??]. №28342/95. н. 61. ЕCHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-?).

Виходячи з вищенаведеної практики ССПЛ. скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93. 22095/93 у справі «Стаббінге та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними с рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Як вбачасться із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

В одночас суд зазначає, що у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК установлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, зокрема позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, у випадку, коли суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив заочне рішення, відповідач був вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Як було встановлено під час судового розгляду, відповідачка не оскаржує рішення суду по суті спору. Відповідачка не погоджується лише із прийнятим судом рішенням, прийнятим не на її користь. Фактично у своїй заяві відповідачка навіть не посилається на заперечення щодо розміру нарахування сум за кредитом, вдається до переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чиного законодавства України.

Таким чином, суд констатує відсутність визначеної ст. 288 ЦПК України сукупності правових підстав для скасування заочного рішення. Відтак заяву про перегляд заочного рішення суд зобов`язаний залишити без задоволення.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що підстави для скасування заочного рішення відсутні.

При цьому суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановленя ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258 - 260, 287 - 288 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.12.2025 року по цивільній справі № 481/1453/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: Х.В. Іщенко