провадження 2/287/403/26
Справа № 287/2796/25
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Нижник Г.П., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів, в якій просить:

- зменшити розмір аліментів, що стягуються за заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області у справі №242/659/24 від 07.05.2024 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до повноліття дитини;

- зменшити розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом Олевського районного суду Житомирської обасті у справі №2-н/287/34/23 від 05.05.2023 року стянуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до повноліття дитини;

- відкликати виконавчий лист, виданий на виконання заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області у справі № 242/659/24 від 07.05.2024;

- відкликати судовий наказ Олевського районного суду Житомирської області у справі № 2-н/287/34/23 від 05.05.2023.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справа передана на розгляд судді Нижнику Г.П.

На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Статтею 175 ЦПК України визначено вимоги, яким має відповідати позовна заява у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з ч.1 ст.188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви позивачем заявленого вимогу про зменшення розміру аліментів, присуджених за різними судовими рішеннями, які відносяться до різної підсудності та на користь різних осіб.

Суддя враховує, що кожне винесене рішення про стягнення аліментів на дітей від різних жінок є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем об`єднано у одному позові вимоги до двох різних відповідачів про зменшення розміру аліментів, які не пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, ці позовні вимоги не є основними та похідними одні від одних, тобто, вирішення позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь ОСОБА_3 не залежить від вирішення позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь ОСОБА_4 і навпаки.

Ці вимоги ґрунтуються на різних розмірах стягуваних аліментів та на підставі рішень різних судів та їх підсудності, які є різними за предметом, обсягом зобов`язань та строками виконання, що потребуватиме від суду надання правової оцінки умовам кожного рішення, обставин його виконання/невиконання сторонами умов кожного з них, вимагатиме дослідження кола доказів пов`язаних із встановленням обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що також суттєво утруднить своєчасне вирішення спору в межах однієї справи у строк, визначений процесуальним законом.

Таким чином, предметом позову не є спільні права та обов`язки позивача та відповідачів, тому у відповідності до ст.50 ЦПК України, позов не може бути пред`явлений позивачем одночасно до вказаних відповідачів та розглянутий в одному провадженні за заявою позивача, а повинен розглядатись в різних провадженнях за окремими позовними заявами до кожного з них.

Суд роз`яснює, що під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18 (провадження № 12-231гс18).

Отже, однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому, об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, збільшує коло учасників процесу, ускладнює розгляд та вирішення справи (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №910/11811/18).

Оскільки у поданій позовній заяві об`єднано позовні вимоги, кожна з яких є самостійною, не пов`язані між собою ані підставою виникнення, ані поданими доказами, заявлені позовні вимоги не є похідними одна від одної, що свідчить про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, слід дійти висновку, що позовна заява підлягає повернення позивачеві.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачка ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Підсудність даного позову визначається за загальним правилом про територіальну підсудність, встановленим статтею 27 ЦПК України, згідно якої позов до фізичної особи пред`являється в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача станом на день відкриття провадження у справі.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги наявні в матеріалах справи відомості щодо місця проживання відповідачки ОСОБА_3 , які не свідчать про її реєстрацію або перебування на території, що віднесена до юрисдикції Олевського районного суду Житомирської області, суд доходить висновку, що підсудність справи щодо цієї відповідачки була визначена без достатніх на те підстав саме за Олевським районним судом Житомирської області.

Водночас суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Суддя, розглянувши матеріали справи, встановив, що представником позивача фактично, всупереч вимог закону, в рамках даного позову було об`єднано в одне провадження два позови до двох різних відповідачів, що є неприпустимим та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Слід звернути увагу на ту обставину, що позовна заява про зменшення розміру аліментів за різними виконавчими провадженнями є неможливою, оскільки кожне виконавче провадження є окремим процесом, який вимагає окремого судового розгляду для винесення рішення і вимога про зменшення розміру аліментів має бути застосована до конкретного виконавчого провадження, а не до кількох одночасно.

Таким чином, для кожного виконавчого провадження особі слід подавати позовні заяви про зменшення розміру аліментів до кожного із відповідачів окремо.

Тобто, спільний розгляд заявлених позовних вимог, у відповідності до вищевикладеного, суперечить нормам ЦПК України.

Суд зазначає, що згідно ч.ч. 1-5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вимоги щодо засвідчення копії судового рішення визначені Розділом ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України», затвердженої наказом Державної судової адміністрації України за № 814 від 20.08.2019 року (зі змінами).

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема наявністю рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07.05.2024 у справі №242/659/24 та судовим наказом виданий Олевським районним судом Житомирської області від 05.05.2023 у справі № 2-н/287/34/23, які також зазначено в додатках до позову. Водночас, ці рішення не завірені належним чином та не містять відмітки про набрання законної сили.

Так, позивачу слід додати до позову копії вищезазначених судових рішень, засвідчених у встановленому Законом порядку.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Всупереч вказаних вимог до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору за позовні вимоги про відкликання виконавчих листів.

Так, як вбачається з позовної заяви, вимоги про відкликання виконавчих листів позивачем зазначені в якості окремих позовних вимог.

Таким чином, позивачем заявлено у тому числі дві вимоги про відкликання виконавчих листів (№ 242/659/24 та № 2-н/287/34/23), тобто дві вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2025 року встановлено в розмірі 3028,00 грн.

Згідно п.п. 2) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно додатково сплатити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1937,92 грн. (968,96 грн. х 2 вимоги немайнового характеру).

Згідно вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.175, 185 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача Косєй Катерина Віталіївна, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів залишити без руху.

Надати позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заява буде вважатись не поданою та повертається заявникам зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Г. П. Нижник