РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5963/25

провадження у справі № 2/0285/647/26

22 січня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………..........Літвин О. О.,

секретаря…………………………......Клечковської М. М.,

розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (далі по тексту ТОВ «Єврокредит») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №TDB.2021.0010.20667 у розмірі 30250,15 грн, яка включає в себе заборгованість за кредитом та відсотками.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що у липні 2021 року між акціонерним товариством «Мегабанк» (далі по тексту Банк) та ОСОБА_1 було укладено договір №TDB.2021.0010.20667, за умовами якого Банк відкрив їй поточний рахунок, на який надав кредит у вигляді ліміту кредитної лінії,та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи.

Банк виконав свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії. Відповідачем зі свого боку не виконано договірних зобов`язань, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитом в сумі 9696,81 грн та за відсотками в сумі 20553,34 грн.

На підставі договорів про відступлення права вимоги позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Єврокредит», включно і до відповідача.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло.

Відзиву на позов або будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви, а також жодних заяв чи клопотань щодо розгляду справи, відповідачем не подано.

Повідомлення про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним.

Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України).

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.

У справі встановлено, що 20.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим власноручно підписала заяву-договір №TDB.2021.0010.20667 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (далі по тексту договір), який складається з публічної частини договору, що розміщений на сайті Банку та в мережі інтернет, та індивідуальної частини, якою є вказана заява-договір. Підписанням останньої відповідач беззастережно підтвердила прийняття в повному обсязі публічної пропозиції Банку на приєднання до договору, згоду з його умовами та ознайомлення з ними.

За умовами п.8 договору, він набирає чинності з моменту підписання заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, він вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій є необмежною.

Відповідно до п.2 договору, Банк на підставі отриманої від відповідача заяви, відкрив їй поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та поточні рахунки у доларах США та у євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи.

Факт отримання відповідачем картки та її номер зафіксовано у договорі (реквізити та підписи сторін).

На поточний рахунок у гривні Банк надав відповідачу кредит, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії, що встановлений у п.4. договору.

Спосіб надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на поточному рахунку відповідача (п.3 Паспорту споживчого кредиту).

У індивідуальній та публічній частинах договору сторони погодили всі істотні умови, зокрема розмір ліміту кредитної лінії; тип та розмір процентної ставки за користування кредитом; розмір обов`язкового мінімального платежу та строк його сплати; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та відкрив відповідачу рахунок, встановив ліміт кредитної лінії і надав їй можливість користуватись кредитними коштами, на підтвердження чого позивачем було надано виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якої слідує, що вона активно користувалася грошовими коштами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, виписка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом.

Доданий до договору паспорт споживчого кредиту містить розмір суми кредиту, процентну ставку, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору.

Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування в Банку.

На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами) розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту).

Згідно наданого розрахунку у відповідача станом на 03.09.2024 заборгованість за договором становить 30250,15 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 9696,81 грн та заборгованості за несплаченими відсотками в сумі 20553,34 грн. Правильність вказаного розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

З огляду на наведене, суд вважає, що між Банком та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами вона ознайомилася погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе.

За умовами договору відповідач зобов`язалася повернути отримані нею в борг грошові кошти, однак свої зобов`язання не виконала.

Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.

Суду не було надано доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем своїх зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспореним.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу.

03.09.2024 між Банком та «ФК «Мустанг фінанс», а в подальшому 27.12.2024 між останнім та ТОВ «Єврокредит» були укладені договори відступлення права вимоги №GL1N426240 та №1/12, у відповідності до умов яких позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Єврокредит», в тому числі і до ОСОБА_1 за договором на загальну суму 30250,15 грн, що підтверджується реєстрами боржників до вказаних договорів.

У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Визначення сторонами розміру кредиту, процентів є реалізацією принципу свободи договору (ст.627 ЦК України). Суд не наділений повноваженнями коригувати погоджені сторонами умови договору з міркувань їх доцільності чи вигідності для однієї зі сторін. Утручання в договірні відносини можливе лише за наявності ознак несправедливості або порушення імперативних норм, що в даному випадку не доведено.

Відповідач самостійно обрала кредитну пропозицію, свідомо погодилася з її умовами, підтвердила акцепт умов шляхом вчинення передбачених електронних дій та отримала грошові кошти і користувалася ними. Отже, зобов`язання щодо повернення суми кредиту виникло у результаті свідомого волевиявлення відповідача.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.

Доведення позивачем правових підстав набуття права вимоги за кредитним договором і встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання, за відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог та їх задоволення в повному обсязі.

У силу приписів ст.141 ЦПК України з відповідача також на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Також позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 11200 грн, на підтвердження чого надано: договір №1/07 про надання правничої допомоги від 01.07.2025; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 14.08.2025; вартість послуг; свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю та ордер.

Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.

На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.

Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105)

заборгованість за кредитним договором №TDB.2021.0010.20667 від 20.07.2021 в розмірі 30250,15 грн,

судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн

і 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.?

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча суддя О. О. Літвин