Справа № 703/4774/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі

22 січня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судового засідання Яковенко І.В.

за участі

представника позивача Примака В.А.

представника відповідача Шевченка О.А. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Примак Володимир Андрійович, до ОСОБА_2 про виділ часток в спільному будинковолодінні в натурі

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2025 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Примак В.А., яка сформована у системі «Електронний суд» 24 липня 2025 року, в якій позивач просить суд виділити їй у натурі приміщення в будинку по АДРЕСА_1 : 1-5 площею 7,2 кв.м. та 1-6 площею 11,8 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 : приміщення 1-4 площею 19.9 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 15 червня 2011 року по справі №2-3/2011 розділено між сторонами спільне будинковолодіння АДРЕСА_1 та визнано за позивачем право власності на 1/2 частину будинковолодіння, яка складається з приміщень будинку №1-5 площею 7.2 кв.м. та 1-6 площею 11.8 кв.м. та 1/2 частини сараю «Б» і 1/2 частиною убиральні «Г». Прибудова А-3 з приміщеннями 1-1 площею 14,7 кв.м., 1-2 площею 8.6 кв.м., 1-3 площею 6.1 кв.м., гараж та альтанка самочинно збудовані, тому між ними не розподілялися.

На підставі вищевказаного рішення Смілянського міськрайонного суду позивач зареєструвала своє право власності на нерухоме майно.

Зазначає, що по суті користування будинком між сторонами визначено, позивач користується приміщеннями будинку 1-5 площею 7.2 кв.м. та 1-6 площею 11.8 кв.м., а відповідач приміщенням 1-4 площею 19.9 кв.м.

Електричний лічильник встановлений саме в кімнаті 1-4, а оскільки відповідач проживає в іншому місці, позивач не має доступу до електричного лічильника, що породжує труднощі зняття показів з електролічильника та відповідно своєчасної сплати за користування електроенергією.

Після розірвання шлюбу та розподілу майна позивач з відповідачем перебувають у напружених стосунках і останній то надає позивач доступ до електролічильника, то відмовляє, посилаючись, що не може приїхати.

Позивач звернулася з відповідною заявою до Смілянського МРЕМ про встановлення їй індивідуального лічильника, однак отримала відмову. Смілянський МРЕМ мотивував свою відмову тими обставинами, що частина будинку, в якій позивач проживає, фактично не виділена в натурі, тому згідно технічних вимог два електролічильники в одному будинку не можуть бути встановлені, тільки в разі виділення частини в натурі.

Крім того, частка, якою користується позивач, досить невелика і вона має намір здійснити прибудову до належної їй частини будинку, про що звернулася до Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Смілянської міської ради, на що отримала відповідний дозвіл. Але позивач не може здійснювати прибудову до частини житлового будинку, яка не виділена їй в натурі.

Частка, якою користується позивач, відокремлена, має окремий вхід, тому виділ її можливий без порушення прав іншого співвласника, яким є відповідач по справі.

Вважає, що у суду відсутні законні перешкоди щодо виділення їй в натурі приміщень будинку 1-5 площею 7.2 кв.м. та 1-6 площею 11.8 кв.м., а відповідачу відповідно приміщення 1-4 площею 19.9 кв.м.

У досудовому порядку позивач та відповідач вирішити даний спір не можуть, що змусило її звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 01 серпня 2025 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та відповідачу роз`яснено право на подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу відповіді на відзив.

21 жовтня 2025 року ухвалою суду вирішено задовольнити клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи у даній цивільній справі, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Печиборщу В.З., а провадження у справі зупинено.

05 грудня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №19-25 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 03 грудня 2025 року.

Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року відновлено провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

12 грудня 2025 року, через систему «Електронний суд», на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевченка О.А. про закриття провадження у справі, в якому останній просить закрити провадження у справі №703/4774/25 про що постановити відповідну ухвалу.

Клопотання обґрунтоване тим, що згідно заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року у справі №703/3070/24 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ часток у спільному будинковолодінні в натурі відмовлено. Рішення набрало законної сили 06 березня 2025 року. Отже, враховуючи наявність рішення суду у справі №703/3070/24, що постановлено щ приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то відповідач просить закрити провадження у справі та постановити відповідну ухвалу.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевченко О.А. у судовому засіданні вищевказане клопотання про закриття провадження у даній справі, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Примак В.А. у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, оскільки, на його думку, предмет та підстави позову у даній справі і предмет і підстави позову у справі №703/3070/24 є різними.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи в обсязі, необхідному для правильного вирішення заявленого клопотання про закриття провадження у справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.

Згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження №14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами».

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) Великої Палати Верховного Суду вказала, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження №12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Так, судом встановлено, що в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа №703/3070/24, провадження №2/703/84/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в спільному будинковолодінні в натурі.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року у справі №703/3070/24, провадження №2/703/84/25 вирішено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в спільному будинковолодінні в натурі відмовити.

Як вбачається з вищевказаного заочного рішення, судом встановлено, що « ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області до ОСОБА_4 про виділ частки в спільному будинковолодінні в натурі.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 15 червня 2011 року по справі №2-3/2011 розділено між нею та відповідачем спільне майно подружжя, а саме частина житлового будинку АДРЕСА_1 у співвідношенні 1/2 частки до ? частки. Вона являється власником 23/200 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду від 15 червня 2011 року. Позивач вказує, що порядок користування будинковолодінням ними вже визначено, відповідач користується житловою кімнатою позначеною на платі 1-4 площею 19,9 кв.м., 2-2 площею 11,8 кв.м. та 2-1 площею 7.2 кв.м., а вона користується кімнатами позначеними на технічному плані 1-5 площею 5.4 кв.м. та 1-6 площею 3.9 кв.м., 1-1 площею 14.7 кв.м., 1-2 площею 8.6 кв.м., 1-3 площею 6.1 кв.м. Позивач зауважує, що при розподілі електролічильник залишається на стороні будинку, що виділена відповідачу, а мережу електропостачання на її частку проведено від нього. Оскільки лічильник один, між ними виникають спори щодо оплати електроенергії. Вона вирішила встановити собі окремий електролічильник, щоб не бути залежною від відповідача та коли звернулась із заявою до Смілянського МРЕМ, їй повідомили, що згідно їхніх технічних вимог окремий електролічильник може бути встановлено лише, якщо будинок оволодіння розділене в натурі і кожному із співвласників виділена частка в користуванні. Частка, яку прохає виділити позивач є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється.

Просить суд виділити їй в натурі частку спільного будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме: житлові кімнати позначені на технічному плані 2-1 площею 7.2 кв.м. та 2-2 площею 11.8 кв.м.

Доказів оскарження вищевказаного заочного рішення до суду апеляційної інстанції матеріали цивільної справи не містять та сторонами не надано.

Отже, судом встановлено, що у цивільній справі №703/3070/24 предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , є виділ в натурі позивачу частки спільного будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме житлових кімнат позначених на технічному плані 2-1 площею 7.2 кв.м. та 2-2 площею 11.8 кв.м., натомість у цивільній справі №703/4774/25, яка на даний час розглядається Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, є виділ позивачу у натурі приміщення в будинку по АДРЕСА_1 : 1-5 площею 7,2 кв.м. та 1-6 площею 11,8 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 : приміщення 1-4 площею 19.9 кв.м.

Таким чином, предмет позову у цивільній справі №703/3070/24, яка розглянута судом та рішення суду в якій набрало законної сили, не є тотожним з предметом позову у цивільній справі №703/4774/25, яка на даний час розглядається Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, оскільки приміщення в будинку АДРЕСА_1 , які позивач просила виділити їй в натурі у справі №703/3070/24, та приміщення в будинку АДРЕСА_1 , які позивач просить виділити їй в натурі у цивільній справі №703/4774/25, яка розглядається на даний час, не є тотожними.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевченка О.А. про закриття провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.89, 255, 258-261, 353-355 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Олег Анатолійович, про закриття провадження у справі, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, у цивільній справі №703/4774/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Примак Володимир Андрійович, до ОСОБА_2 про виділ часток в спільному будинковолодінні в натурі, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Ігнатенко