УХВАЛА

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 161/8292/25

провадження № 61-16560ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокаткою Стретович Інною Сергіївною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є потерпілими у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України

Посилаючись на порушення його прав та неформальні домовленості на роботі стосовно погашення кредиту, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 53 800,00 доларів США виданого, але не отриманого кредиту; 299,09 доларів США кредитних коштів, сплачені в рахунок заробітної плати ОСОБА_1 за кредит без його відома з 23 квітня 2009 року

по 29 жовтня 2009 року; 3 692,93 доларів США, сплачені як відсотки в рахунок заробітної плати ОСОБА_1 з 23 квітня 2009 року по 29 жовтня 2009 року;

4 075,35 грн - комісії за видачу кредиту, сплаченої в рахунок заробітної плати ОСОБА_1 за кредит без його відома з 23 квітня 2009 року по 29 жовтня 2009 року. Також просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 100 000,00 грн.

2. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

3. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції.

4. Постановою Волинського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану адвокаткою Стретович І. С., залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року в оскаржуваній частині - без змін.

5. 29 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокатка Стретович І. С., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

6. Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню, з огляду на таке.

7. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8. Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

9. Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

10. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

11. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

12. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

13. Крім того аналіз положень статті 389 ЦПК України свідчить, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

14. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої

статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти в яких викладено підстави для скасування судового рішення.

15. Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник має конкретизувати, які саме випадки передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої

статті 411 ЦПК України наявні, на його думку, для скасування судових рішень та обґрунтувати свої доводи.

16. Таким чином особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом (частиною другою статті 389 ЦПК України).

17. Хоча текст касаційної скарги і містить посилання на різні висновки Верховного Суду, але у касаційній скарзі відсутні обґрунтування, які могли б бути оцінені судом як такі, що відповідають підставам, визначеним пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

18. Отже наведення у тексті касаційної скарги переліку постанов Верховного Суду, без належного правового обґрунтування того, на якій підставі заявник оскаржує судові рішення у справі, суд касаційної інстанції не вважає виконання обов`язкових вимог процесуального закону, визначених пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України, щодо зазначення у касаційній скарзі підстави (підстав), на якій (яких) така скарга подається.

19. Оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог

ЦПК України щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, а тому на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню.

20. Суд звертає увагу, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення ЄСПЛ в справах «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain»

від 19 грудня 1997 року).

21. Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

22. Враховуючи, що у касаційній скарзі не викладені передбачені чинним

ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

23. Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокаткою Стретович Інною Сергіївною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 22 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 24 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, які подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак