Провадження № 22-ц/4808/84/26
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Баркова В.М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в інтересах якого діє Романенко Михайло Едуардович, на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кіндратишин Л. Р. 13 жовтня 2025 року в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 28277,84 грн за порушення грошового зобов`язання, що пов`язано із несвоєчасним виконанням рішення суду по справі № 0907/2-4175/2011 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 липня 2012 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по справі № 0907/2-4175/2011, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника первісного кредитора) заборгованість за кредитним договором № 0 від 29.08.2007, укладеним між між АКБ «УкрСиббанк» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 , в розмірі 91637,92 грн.

З дня набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання, але воно так і не було виконане. Право вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступлено на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року, а 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» () протоколом № 1706 прийнято рішення про зміну найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» ().

Позивачем обчислено, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 8239,88 грн. та інфляційні збитки у розмірі 20037,95 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ТзОВ «ВІН ФІНАНС» через представника Романенка М.Е. подано апеляційну скаргу.

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає обставинам справи та ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд необґрунтовано не прийняв до уваги подані до позовної заяви хоча і знеособлені копії судового рішення та ухвали із ЄДРСР, однак у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду по справі № 752/8103/15-ц від 24.10.24 року висловлена правова позиція про те, що допускається використання судом при здійсненні судочинства текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Тому вважає, що суд апеляційної інстанції не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, які наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень та знаходяться у відкритому доступі, зокрема про судові рішення у справах.

Зазначив, що у апелянта відсутня будь-яка інформація про виконання рішення суду по справі № 0907/2-4175/2011, тому ця обставина унеможливлює надання суду доказів його виконання.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ТзОВ ««ВІН ФІНАНС» докази, якими доведено обов`язок відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Разом із тим в матеріалах справи відсутні докази виконання судового рішення. Висновки суду про відсутність прострочення відповідачем виконання судового рішення не відповідають обставинам справи, оскільки ухвалене рішення про стягнення заборгованості з відповідача залишається на час подання апеляційної скарги невиконаним.

З урахуванням наведеного представник ТзОВ «ВІН ФІНАНС» просив скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ч.1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Застосовані норми права

Ч.1, 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1. ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ч. 2 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов`язання. Зокрема, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України, відповідно до частини першої якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18 зроблено висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Тому у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ч. 1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Мотиви, з яких виходив суд, та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

У предмет доказування у спорах про відповідальність за порушення грошового зобов`язання за статтею 625 ЦК України входить:

1)наявність грошового зобов`язання (у цій справі рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, оскільки позивач пов`язує саме з цією підставою виникнення грошового зобов`язання, а не з договором). Відповідно до статті 272 ЦПК України позивач має право на отримання копії судового рішення, яка має бути оформлена відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 із зазначенням повного найменування сторін по справі, дати набрання рішенням суду законної сили. При цьому суд не може використати як належний доказ рішення суду, яке міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки такі дані не підтверджують, що таке рішення стосується саме відповідачки.

2)факт порушення зобов`язання (просторочення) - докази невиконання або несвоєчасного виконання обов`язку по сплаті зобов`язання ( у цій справі докази звернення до примусового виконання рішення суду і результати виконання, якими можуть бути підтверджені обставини подання виконавчого листа на примусове виконання або неподання, докази добровільного або примусового виконання зобов`язання, в тому числі і не в повному обсязі або невиконання взагалі). Від встановлення цих обставин залежить обчислення дати, з якої настало прострочення у співвідношенні до непогашеної суми грошового зобов`язання.

3)період прострочення конкретні дати початку та закінчення прострочення в залежності від непогашеної суми грошового зобов`язання.

Ухвалою апеляційного суду позивачу запропоновано надати докази виконання рішення суду від 18 липня 2012 року у цивільній справі № 0907/2-4175/2011, необхідні для перевірки доводів апеляційної скарги. Однак у встановлений судом строк такі докази позивачем подані не були, причини невиконання вимог суду не повідомлені.

Ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції позивачем не подано належним чином засвідченої копії рішення Івано-Франківського міського суду від 18 липня 2012 року, на яке він посилається як на підставу своїх вимог, як і не надано жодних належних та допустимих доказів його виконання у добровільному чи примусовому порядку, чи невиконання.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20.

Оскільки позивач не виконав свій процесуальний обов`язок щодо подання доказів, які входять у предмет доказування, тому за таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів факту невиконання або неналежного виконання відповідачкою грошового зобов`язання, тому правильно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в інтересах якого діє Романенко Михайло Едуардович, залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Барков