КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/436/25 Головуючий у суді першої інстанції - Зінченко О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/4508/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Зінченко О.М., у місті Обухів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ситницька Таміла Олександрівни про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

У січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, відповідно до якого просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,221 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :13:002:0027, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; скасувати в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 1164386 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:002:0027, площею 0,221 га, яка розташована: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

14 квітня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що з 15 лютого 2023 року вона проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та на даний час перебуває в Сумській області на кордоні з рф, де виконує військовий обов`язок.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ситницька Т. О., про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку до звільнення ОСОБА_2 з військової служби.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2025 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року скасовано, справу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ситницька Т. О., про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

01 вересня 2025 року ОСОБА_2 знову подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що з 15 лютого 2023 року вона проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та на даний час перебуває в Сумській області на кордоні з рф, де виконує військовий обов`язок.

На підтвердження того, що вона перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, надала витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 лютого 2023 року № 46 про зарахування солдата ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначити на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 жовтня 2023 року №286 про призначення ОСОБА_2 на посаду помічника командира батальйону з правової роботи та довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 29 липня 2025 року № 1424.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ситницька Т. О., про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку до звільнення ОСОБА_2 з військової служби.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що дана справа була повторно зупинена саме на такій підставі через перебування відповідачки у складі Збройних Сил України.

При цьому, до свого клопотання відповідачка долучила витяг з наказу по стройовому складу про прийняття на військову службу за контрактом відповідачки до військової частини НОМЕР_1 та витяг з наказу про приступання до виконання службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, на круглих печатках вказано ЄДРПОУ Військової частини НОМЕР_1 , а саме: ЄДРПОУ НОМЕР_2. Однак, під час моніторингу такої установи через офіційні публічні сервіси з`ясувалося, що такий номер ЄДРПОУ взагалі відсутній у відповідному державному реєстрі.

Таким чином приховування такої інформації, визнання її з обмеженим доступом тощо під час воєнного стану, адже дані про ЄДРПОУ аналогічних військових частин не є закритими і містяться в публічному доступі.

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку про перебування відповідачки на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 на підставі недопустимих доказів, адже первинно законодавчо встановлена публічна інформація про таку військову частину не відображається у державних реєстрах, що взагалі ставить під сумнів існування такої юридичної особи, і, свідчить по недопустимість таких доказів.

В доводах апеляційної скарги також посилається на те, що як і раніше відсутні будь-які докази того, що саме на момент розгляду справи по суті, зокрема дати постановлення оскаржуваної ухвали відповідачка проходить військову службу, бо останній документ, який взагалі містить будь-які дати, а це довідка форми 5 містить дату 29 липня 2025 року, тобто це відомості про події більше аж тримісячної давнини, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи.

Крім того, відповідачка вже неодноразово направляє до суду клопотання у друкованому вигляді за допомогою комп`ютера про зупинення провадження у справі та надає копії документів, тобто вона має технічну можливість висловити свою позицію по даній справі.

Вважає, що такі обставини свідчать про намір лише використання норм цивільного процесуального законодавства для затягування розгляду даної справи та унеможливлення судового захисту права власності як позивача по даній справі і ймовірного позбавлення придбаної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_2 має зареєстрований особистий кабінет в підсистемі (модулі) ЄСІТС Електронний суд, тому у відповідності до положень ст. 14 ЦПК України та Положення про ЄСІТС листування здійснюється в електронній формі.

Суд апеляційної інстанції забезпечив право відповідача ОСОБА_2 подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою до особистого кабінету ОСОБА_2 у підсистемі (модуля) ЄСІКС «Електронний суд».

Ухвалу про відкриття провадження ОСОБА_2 отримала в особистому кабінеті системи «Електронного суду» 12.12.2025 о 14:30:48, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ст. 124 ЦПК України, було 22 грудня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідач по справі перебуває в лавах Збройних Сил України, то суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, так як приписи статті 251 ЦПК України мають імперативний характер.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України).

Судом встановлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Станом на сьогоднішній день зазначений правовий режим продовжений, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомою.

Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 лютого 2023 року № 46 про зарахування солдата ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначити на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 жовтня 2023 року №286 про призначення ОСОБА_2 на посаду помічника командира батальйону з правової роботи.

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти № 1424 від 29 липня 2025 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , лейтенант юстиції ОСОБА_2 , обіймає посаду помічника командира батальйону з правової роботи, у період з 01 грудня 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 брала участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Сумській області, Конотопський район, Путивльська міська об`єднана територіальна громада.

Таким чином, станом на день прийняття оскаржуваної ухвали існували підстави для зупинення провадження у справі, оскільки на території України було запроваджено правовий режим воєнного стану і відповідач перебувала на службі в Збройних Силах України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про переведення військової частини НОМЕР_1 на воєнний стан або перебування відповідача в зоні бойових дій колегія суддів апеляційного суду відхиляє, враховуючи наступне.

Законом України «Про оборону України» визначаються засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Так, частиною першою статті 1 цього Закону визначено, що:

- оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту;

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Пунктом 20 Конституції України Президента України уповноважено на прийняття рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що органи державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органи місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки, за необхідності переводяться з мирного на воєнний стан з метою відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Таким чином, військові частини Збройних Сил України були переведені на воєнний стан в момент прийняття Президентом України Указу від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , оскільки згідно із зазначеним Указом військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування наказано запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Запровадження на території України правового режиму воєнного стану з 24 лютого 2022 року є обставиною, що не підлягає доказуванню, оскільки це загальновідомий факт, отже, зважаючи на вищезазначені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що не було необхідним надавати відповідачу додаткові документи на підтвердження переведення на воєнний стан військової частини, в якій вона проходила військову службу станом на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду зазначила таке. Як уже зазначалося вище, Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Встановивши, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти № 1424 від 29 липня 2025 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , лейтенант юстиції ОСОБА_2 , обіймає посаду помічника командира батальйону з правової роботи, у період з 01 грудня 2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 брала участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Сумській області, Конотопський район, Путивльська міська об`єднана територіальна громада, а з наданого відповідачем витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 лютого 2023 року № 46 про зарахування солдата ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначити на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки та витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 жовтня 2023 року №286 про призначення ОСОБА_2 на посаду помічника командира батальйону з правової роботи.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 не відображається у державних реєстрах, що взагалі ставить під сумнів існування такої юридичної особи, колегія суддів відхиляє, оскільки приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, за нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права вирішив заяву відповідача про зупинення провадження у справі, за наявності достатніх доказів для ухвалення відповідного процесуального рішення, натомість доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального та процесуального права і до незгоди з оцінкою місцевим судом наявних у справі доказів, що не може слугувати підставою для скасування ухвали, прийнятої з дотриманням норм процесуального закону.

Разом з тим у даній справі відповідачем надано належні та допустимі докази виконання нею завдань в складі військової частини по захисту України від військової агресії держави-окупанта, її перебування на відповідній посаді у військовому формуванні, що давало суду першої інстанції обґрунтовані підстави для зупинення провадження.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, позивач не позбавлений права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідного клопотання.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі відповідає обставинам справи, та постановлена з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв