ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/849/26 Справа № 199/8114/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл»

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2025 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра із заявою про скасування тимчасового обмеження її, як боржника у виконавчому провадженні, у праві виїзду за межі України, вжитого ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року по справі № 199/8114/15-ц до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року по справі №904/50/15 згідно наказу виданого 11.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Восток» суми заборгованості у розмірі 572407,65 грн, виконання якого здійснювалось у виконавчому провадженні № 471509409 Амур-Нижньодніпровським відділом ДВС ДМУЮ.

Заява мотивована тим, що 26 вересня 2016 року постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС наказ господарського суду №904/50/15 повернутий стягувачу і до спливу 25 вересня 2019 року строку повторного пред`явлення до виконання, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України 10.10.2017 року ТОВ «Восток», , змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», .

А ні ТОВ «Восток», а ні правонаступник ТОВ «Глуско Рітейл» більше наказ господарського суду до примусового виконання не пред`являло, станом на 07 серпня 2025 року трирічний строк пропущений, стягувач втратив можливість продовження примусового виконання судового рішення, у зв`язку з чим вжитими заходами забезпечення виконання судового рішення господарського суду право заявника ОСОБА_1 на вільне пересування поза межами країни порушується протягом тривалого часу, про що заявнику стало відомо в серпні 2025 року при спробі вперше за 10 років виїхати з дитиною на відпочинок для оздоровлення за кордон.

Відкриті виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні. Інформація про ОСОБА_1 як боржника, в Єдиному реєстрі боржників також відсутня.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянки України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16 жовтня 2003 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), встановлене ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року по справі №199/8114/15-ц.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

У відзиві ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

20.01.2026 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про розгляд справи без участі їх представника.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Частиною 5 ст.441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №47159409 з примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» боргу у розмірі 572407,65 грн., на підставі якого судом виданий Наказ №904/50/15 від 11.03.2015 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року у справі №199/8114/15-ц за поданням головного державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ Посадської О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, боржника у виконавчому провадженні №47159409 ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду без вилучення паспортного документа за межі України.

Постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ Кравченко Ю.О. від 26 вересня 2016 року Наказ №904/50/15 від 11 березня 2015 року, виданий на підставі рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року, повернутий стягувачу ТОВ «Восток».

Згідно данних Єдиного державного реєстр у юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України 10 жовтня 2017 року стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток», , змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», .

Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05.08.2016 року, введеним в дію 05.01.2017 року було затверджено Положення про Автоматизовану систему виконавчих проваджень (АСВП), згідно данних якої за період з 05.01.2017 по 05.08.2025 року відносно боржника ОСОБА_1 виконавчий документ у вигляді Наказу №904/50/15 від 11 березня 2015 року, виданий на підставі рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Восток» (ТОВ «Глуско Рітейл» ЄДОПОУ 24812228) боргу у розмірі 572407,65 грн. до повторного пред`явлення стягувачем не подавався та станом на 07 серпня 2025 року відкритого виконавчого провадження зі стягнення з заявника ОСОБА_1 цього боргу немає.

В Єдиному реєстрі боржників, введеному в дію одночасно з АСВП з 05.01.2017 року відсутня інформації щодо боржника ОСОБА_1 (а.с.21).

В силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Рішенням Європейського суду по правам людини, прийнятим 11 травня 2021 року по справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15, щодо заборони виїзду за межі України, накладеного на заявника в зв`язку з несплатою боргу, встановленого судовим рішенням), ЄСПЛ встановив в діях держави порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та постановив, що Україна повинна сплатити Стецову компенсацію моральної шкоди та судові витрати. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Згідно частин 1,5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністрества юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3,5-7,9-12,14,15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі. (п.4 розділу 13).

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що закінчення дії тимчасового обмеження у праві виїзду фізичної особи боржника здійснюється тільки у разі погашення суми боргу, зазначеної у рішенні суду, у зв`язку з якою було застосовано таке обмеження.

Як встановлено судом, виконавче провадження № 47159409 відкрите з примусового виконання наказу № 904/50/15 від 1 березня 2015 року, виданого Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Восток» боргу у розмірі 572407, 65 грн було закінчено на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами та доповненнями від 28 грудня 2015 року), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що відповідно до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, є підставою для скасування обмеження боржника у виконавчому провадженні у праві виїзду за кордон.

Крім того, з часу повернення виконавчого документа постановою державного виконавця від 26 вересня 2016 року стягувач жодного разу більше не пред`являв наказ господарського суду до виконання станом на 07 серпня 2025 року, що свідчить про пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, визначеного наведеними нормами Закону України «Про виконавче провадження» і такий строк у встановленому законом процесуальному порядку не поновлювався, що тягне наслідком неможливість примусового виконання вимог стягувача, окрім як лише прийняти добровільне виконання боржником.

Апелянтом в ході розгляду справи не було надано суду доказів щодо наявних виконавчих проваджень, як і доказів звернення до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що подальше обмеження заявника ОСОБА_1 в пересуванні за межі України через вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року суперечить статті 33 Конституції України, ст.313 Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а тому, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, що стягувачем ТОВ «Глуско Рітейл», який є правонаступником ТОВ «Восток», протягом тривалого часу, майже десять років, до примусового виконання наказу №904/50/15 від 11.03.2015 року, виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Восток» боргу у розмірі 572407,65 грн, після повернення виконавчого документа згідно до постанови від 26.09.2016 року предявлено не було, та відсутності станом на день розгляду цієї заяви відкритого виконавчого провадження з даного питання, є непропорційним втручанням в права заявника, тому місцевий суд правомірно задовольнив заяву та скасував заходи забезпечення виконання зазначеного виконавчого документу у примусовому порядку шляхом скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 20 січня 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров