Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/430/26
Провадження № 2-з/711/4/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Булгакова Ганна Володимирівна, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

в с т а н о в и в:

19.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 прострочену заборгованість за договором позики від 15.05.2023 у розмірі 5 000,00 доларів США, договором позики від 24.05.2023 у розмірі 8 828,00 доларів США, договором позики від 12.07.2023 у розмірі 22 500,00 доларів США та договором позики від 18.11.2024 у розмірі 25 000,00 доларів США.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме: автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, червоного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_2 ; автомобіль Volvo S80, 2011 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; двокімнатну квартиру площею 53,6 кв.м (житлова - 32,8 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_2 має перед нею невиконані грошові зобов`язання за чотирма договорами позики, загальна сума боргу за якими становить 60 728,00 доларів США. Вона намагалася вирішити питання мирним шляхом, надсилаючи письмові претензії, проте відповідач їх ігнорує, що свідчить про відсутність наміру добровільно повертати кошти. На переконання ОСОБА_1 , існують ризики відчуження майна відповідачем з метою уникнення цивільно-правової відповідальності. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити виконання рішення суду неможливим або значно ускладненим. Заявлені заходи забезпечення є співмірними з розміром позовних вимог.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Такий правовий висновок щодо розуміння сутності інституту забезпечення позову наведений у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 924/150/17.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 07.06.2022 у справі № 127/25378/21.

Суд констатує, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову містить лише припущення про наявність ризику відчуження майна відповідачем, але не містить жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем конкретних, свідомих дій, спрямованих на відчуження або приховування майна після отримання письмових претензій про сплату боргу за договорами позики (наприклад, оголошення про продаж, укладення попередніх договорів відчуження, інші підготовчі дії до реалізації майна).

Наявність між сторонами спору щодо повернення грошових коштів та значний розмір позовних вимог самі по собі не є безумовними підставами для обмеження права власності особи шляхом накладення арешту на її майно.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної особи на мирне володіння своїм майном. Втручання у це право має бути законним та пропорційним. За відсутності доказів реальної загрози невиконання рішення, накладення арешту на квартиру та два автомобілі буде порушувати баланс інтересів сторін та становитиме надмірний тягар для відповідача.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 ґрунтується виключно на припущеннях про можливі недобросовісні дії відповідача в майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 158 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г. В. Булгакова