_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/378/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Петрової А.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2025 року апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УСГ» - задоволено частково. Вирок Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001120 від 13.06.2023 року відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасовано в частині вирішення цивільного позову. Призначено новий розгляд цивільного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «УСГ», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001120 від 13.06.2023 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в тому ж суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Матеріали справи повернуті до Київського районного суду м. Одеси та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2025 року цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою суду від 06.08.2025 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання на 14.10.2025 року на 14.00 год.

22.08.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» - Подольського Антона Юрійовича надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою позивача, підготовче судове засідання, призначене на 14.10.2025 року, було відкладено до 11.11.2025 року до 14.00 год.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року клопотання позивача ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задоволено. Доручено Київському апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції з Київським районним судом м. Одеси на 11 листопада 2025 року о 14 год. 00 хв. за участі позивача ОСОБА_2 .

30.10.2025 року до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити.

За клопотанням позивача, для ознайомлення з матеріалами справи, підготовче судове засідання, призначене на 11 листопада 2025 року о 14 год. 00 хв. було відкладено до 16.12.2025 року до 12.15 год.

Ухвалою суду від 16.12.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 19.01.2026 року на 12.00 год.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 19.01.2026 року, не з`явилася, 14.01.2026 року на електронну пошту суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Представника відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач - ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що ним відшкодовано усі збитки позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.08.2023 року приблизно о 20:40 год., ОСОБА_1 грубо порушив пункти: 2.3. «б»; 10.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які зобов`язують водія: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» (п. 2.3); у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди п. 12.3).

В зазначений день та час водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан А09201», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався у вечірній час доби по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, з боку вул. Горіхова в напрямку пров. Монастирський, на прямій ділянці дороги, де організовано двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху в обох напрямках.

Здійснюючи рух по вул. Дача Ковалевського, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу біля буд. № 111 -Ж, водій ОСОБА_1 вкрай уважним не був, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди не прийняв тим самим допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який знаходився лежачи на проїзній частині у нерухомому стані. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав тілесні ушкодження, у вигляді поєднаної травми голови, шиї, тулуба, кінцівок: відкрита черепно-лицьова травми: множинні синці, садна і забійні рани голови, багатоуламковий перелом кісток і хрящів носа, перелом нижньої щелепи справа поміж 2-м і 3-м правими зубами з розривом ясен і крововиливом в ділянці слизової оболонки нижньої губи та ясен нижньої щелепи, вогнищевий крововилив в м`яких тканинах потиличної ділянки голови, лінійні переломи кісток черепу, крововилив під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку, мозочку та стовбура мозку; закритої травми ший, грудної клітки і живота: садно правої бічної поверхні ший, крововилив під передньою повздовжньою зв`язкою шийного відділу хребта та крововилив в м`яких тканинах шиї, циркулярний крововилив м`яких тканинах гортані, садна передньої поверхні грудної клітки та правої бічній поверхні живота, садно передньо-бічної поверхні живота зліва та поперекової ділянки тулуба зліва, синці задньої поверхні грудної клітки у верхній третині, садно поперекової ділянки тулуба, крововиливи в м`яких тканинах передньої, задньої і бічних поверхонь грудної клітки, перелом грудини поміж 3-ми і 4-ми ребрами 3 крововиливом в м`яких тканинах по внутрішній поверхні грудинц, множинні багатоуламкові переломи правих і лівих ребер з крововиливом і розривами пристінкової плеври, крововилив переднього, середнього і заднього середостіння, уламкові переломи правої і лівої лопаток, уламкові переломи остистих відростків 4,5,6,7,8-грудних хребців та 1,2-го поперекових хребців, розриви грудної частини аорти з крововиливом в плевральні порожнину (в правій плевральній порожнині 100 мл рідкої крові та згорток крові, масою 180 г, в лівій плевральній порожнині 40 мл рідкої крові та згорток крові, масою 140 г), розриви печінки, розтрощення селезінки, крововиливи під капсулою підшлункової залози, в товщі брижі тонкої кишки та жировій капсулі обох нирок; травми кінцівок: синець правого надпліччя і задньо-зовнішньої поверхні правого плеча, садно зовнішньої, задньої і передньої поверхонь правого плеча, передньої і задньої поверхонь правого передпліччя та тильної поверхні правої кисті, садно передньо-зовнішньої поверхні лівого плеча, циркулярні крововиливи в м`яких тканинах правого і лівого плеча та правого передпліччя, садно передньої, зовнішньої задньої поверхонь правого стегна, передньої і зовнішньої поверхонь правого колінного суглоба та передньої і зовнішньої поверхні правої гомілки, садна лівого стегна, лівого колінного суглоба і лівої гомілки, садно тильної поверхні лівої стопи, садно задньої поверхні лівої гомілки у верхній, середній та нижній третинах, карманоподібне відшарування підшкірно-жирової клітковини від підлеглих м`язових тканин лівої гомілки та правого стегна у верхній, середній і нижній третинах.

Смерть ОСОБА_3 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у нього поєднаної травми голови, шиї, тулуба, кінцівок, спричиненої під час дорожньо-транспортної події, у вигляді перелому кісток черепу та крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, множинних переломів правих і лівих ребер, розривів легенів і грудної частини аорти з крововиливом в плевральні порожнину, розривів печінки та розтрощення селезінки.

Всі тілесні ушкодження, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_3 та зазначені у п. «а, б, в» даних підсумків, заподіяні при дорожньо-транспортній події одночасно і тому оцінюються разом, були небезпечними для життя та згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (б), 2.1.3. (т), 2.1.3. (П), 2.1.3. (о), 2.1.3. (п) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

В умовах даної пригоди дії водія автобуса марки «Богдан А09201», реєстраційний номер НОМЕР_1 регламентувались вимогами пунктів 2.3. «б»; 12.3 «Правил дорожнього руху», згідно з якими йому було необхідно бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 12.3 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за правовою кваліфікацією - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Згідно Вироку Київського районного суду м.Одеси від 08.05.2024 року по справі №947/31693/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України та призначено показання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК Україну покладено на ОСОБА_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 7 169,40 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2023 року по справі № 947/25496/23, провадження № 1-кс/947/10429/23 на маршрутне таксі - загальний автобус марки «Богдан А09201», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 із скасуванням заборони на відчуження та розпорядження.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: електронні носії інформації, на яких зафіксовані хід та результаті слідчих (розшукових) та процесуальних дій - зберігати в матеріалах справи; маршрутне таксі - загальний автобус марки «Богдан А09201», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 - вважати повернутим власнику.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», на користь ОСОБА_2 , матеріальну шкоду, завдану в наслідок вказаного кримінального правопорушення на загальну суму 9 513, 30 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду, завдану в наслідок вказаного кримінального правопорушення на загальну суму 320 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду, завдану внаслідок вказаного кримінального правопорушення на загальну суму 180 000 гривень.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2025 року апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УСГ» - задоволено частково. Вирок Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001120 від 13.06.2023 року відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасовано в частині вирішення цивільного позову. Призначено новий розгляд цивільного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «УСГ», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001120 від 13.06.2023 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в тому ж суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із положеннями статей 129, 374 КПУ України цивільний позов у кримінальному провадженні вирішується виключно при ухваленні вироку.

Щодо стягнення майнової шкоди, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 1263,30 грн., витрати на поховання в розмірі 83100 грн. На підтвердження надала квитанції на придбання лікарських засобів; квитанції до прибуткового ордера від 20.08.2023 та 20.09.2023, щодо оплати поминального обіду; виписки з медичної карти.

ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, до якого він долучив розписку, згідно якої потерпіла ОСОБА_2 отримала від нього грошові кошти в якості погашення матеріальної шкоди внаслідок ДТП в сумі 74850 грн.

Представником ПАТ «Страхова компанія «УСГ» також подано до суду Відзив на позовну заяву, у якому останній не погоджувався з викладеними позовними вимогами, зокрема зазначав, що витрати на проведення поминального обіду не підлягають відшкодуванню з боку страхової компанії, адже зазначені витрати не відносяться до витрат на поховання, а компенсація витрат на ліки передбачена лише для осіб, що постраждали в ДТП.

Відповідно до страхового полісу № АР/374059 ПАТ Страхова компанія «УСГ» вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за завдану шкоду життю і здоров`ю становить 320000 грн., страхова сума за пошкоджене майно становить 160000 грн.

Розрахунок розміру страхового відшкодування проводиться страховою компанією на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Згідно ст. 22 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Порядок здійснення відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого регулюється ст. 27 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з якої вбачається, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з п. 24.1 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються, обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого відповідному закладу охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З зазначеної норми вбачається, що компенсація витрат на ліки передбачена лише для особи, яка в даному випадку постраждала внаслідок ДТП.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 щодо компенсації витрат на ліки у сумі 1263,30 грн. є необґрунтованими, оскільки така компенсація передбачена лише для осіб, що постраждали в ДТП.

Відповідно до Закону України «Про поховання та похорону справу» ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Отже, поминальний обід є традиційним заходом, який не пов`язаний безпосередньо з процесом поховання і не передбачений законом, як обов`язковий елемент, що підлягає страховому відшкодуванню.

До позовної заяви долучено копію Квитанції № 47 від 20.0.2023 року на суму 16 800,00 грн., та копію Квитанції № 56 від 20.09.2023 року на суму 18 950,00 грн, відповідно до яких ОСОБА_2 було замовлено проведення поминальних обідів.

Таким чином, витрати ОСОБА_2 на поминальні обіди в розмірі 16 800,00 грн. та 18 950,00 грн., не відносяться до витрат на поховання відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», а тому позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «СК «УСГ» в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд враховує, що відповідачем ОСОБА_1 було відшкодовано позивачу - ОСОБА_2 грошові кошти в якості погашення матеріальної шкоди внаслідок ДТП в сумі 74850 грн., що підтверджується розпискою, яка міститься з матеріалах справи.

Також суд звертає увагу, що відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно пп. 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону не передбачена солідарна відповідальність страхувальника та водія, причетного до ДТП, а чітко передбачено, що регресна вимога пред`являється або до страхувальника, або до водія, який причетний до ДТП.

Таким чином, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 1263,30 грн. та витрат на поховання в розмірі 83100 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частина перша статті 1167 ЦК України регламентує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина друга статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Поряд з цим, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1999 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановити ціну фізичним стражданням неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та визначається у кожному конкретному випадку індивідуально, виходячи із встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення ОСОБА_2 пережила душевні страждання.

Суд погоджується із аргументами позивачки про те, що моральні страждання зумовлюються фактом смерті її чоловіка. Разом із тим, суд поділяє доводи відповідача щодо відсутності належного обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди. Утім, вказане є підставою для зменшення заявленого розміру моральної шкоди, а не для відмови в її стягненні.

Суд вважає наявними правові підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди, та, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Дана грошова сума є відповідною і достатньою грошовою компенсацією, а також належною сатисфакцією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги у вказаному розмірі, суд бере до уваги, що позивач до суду не з`явилась, з клопотанням про витребування доказів, призначення експертизи тощо до суду не зверталась, а наявна у справі виписка із медичної карти свідчить лише про одноразове звернення до лікувальної установи та жодним чином не підтверджує існування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі.

Згідно з п.п. 27.3, 27.5 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування по даному страховому випадку звернулось 4 особи, а саме: дружина потерпілого - ОСОБА_2 , син потерпілого - ОСОБА_5 , мати потерпілого - ОСОБА_6 та батько потерпілого - ОСОБА_7 .

З урахуванням того, що страховик відшкодовує шкоду лише в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, страхова компанія не матиме правових підстав по сплаті страхового відшкодування сину та батькам померлого ОСОБА_3 у разі стягнення усієї суми на користь позивача, оскільки максимальна сума за даним страховим випадком згідно полісу становить 320000 грн.

Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6 700,00 гривні. 12 * 6 700,00 грн. = 80 400 грн.

Таким чином, з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь позивача - ОСОБА_2 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 80400 гривень.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1194 ЦК України, ст. 4, 5, 10, 12, 16, 19, 44, 76-81, 83, 89, 95, 158, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», , юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. Федора Івана, 32, літ. А, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , моральну шкоду у розмірі 80400 (вісімдесят тисяч чотириста) гривень.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко