Провадження № 2/742/107/26
Єдиний унікальний № 742/2693/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

за участі секретаря судового засідання - Рубан Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», представниця позивача - Осадча Тетяна Сергіївна, до ОСОБА_1 , представниця відповідачки - адвокатка Шелудько Оксана Олександрівна про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представниця ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 9966713 від 07.02.2024 у розмірі 33125 грн, а також просив стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачкою умов вказаного кредитного договору.

03.06.2025 представниця відповідачки подала до суду відзив, у якому в задоволенні позову просила відмовити. Обґрунтовуючи, це тим, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору N? 966713 від 07.02.2024. У зв?язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у Відповідача, так і встановити її розмір. Зазначає, що на підтвердження надання грошових коштів у кредит, відповідно до умов кредитного договору N?966713 від 07.02.2024, позивач надав платіжне доручення N?122352971, згідно з відомостями якого, 07.02.2024 ТОВ «МІЛОАН» здійснив перерахування на ім?я ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. на маску платіжної картки НОМЕР_1. Вказаний документ не є належним доказом для підтвердження факту надання ТОВ «МІЛОАН» і, відповідно, отримання Відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору N?966713 від 07.02.2024. Зазначає, що додане платіжне доручення N?122352971 є лише сканованою копією самостійно зробленого ТОВ «МІЛОАН» документа неналежної якості, оскільки неможливо ідентифікувати якою фінансовою (банківською) установою було видане та завірене дане платіжне доручення, що здійснювало грошових переказ, а відтак не є належним доказом підтвердження перерахування грошових коштів на картковий рахунок Відповідача. Крім того, зазначений картковий рахунок « НОМЕР_1 » не дає можливості ідентифікувати його як такий, що дійсно належить Відповідачу. Долучений лист не є документом первинного бухгалтерського обліку, в розумінні чинного законодавства, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок Відповідача. Додатково зазначає, що твердження вказане в даному платіжному дорученню «Призначення платежу: Кошти згідно договору 9966713» не є належним підтвердженням виконання ТОВ «МІЛОАН» своїх зобов?язань за кредитним договором N?966713 від 07.02.2024. Доказами, які можуть підтвердити факт надання ТОВ «МІЛОАН» і отримання Відповідачем кредитних коштів і, як наслідок, наявність або заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 N? 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», оскільки лише первинні власне ім' документи містять відомості про операцію: найменування клієнта/банку, прізвище, я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/ від імені якого/якої складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру. Тому просить в задоволенні позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

18.06.2025 від представниці позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» Сидорак О.Р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представниця просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір N? 9966713 на суму 10 000 грн., зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком 105 календарних днів, тобто до 22.05.2024 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку Відповідача. ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону Відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору N? 9966713 від 07.02.2024 року, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір N? 9966713 від 07.02.2024 року є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав?язування її придбання.

Зауважує, що всі документи знаходяться в особистому кабінеті Позичальника з якими вона ознайомлена на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід?ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов?язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід?ємною частиною цього Договору. Тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, згідно з якою просила суд розглядати справу без участі представника (а.п.87, 102-103).

Відповідачка та її представниця адвокатка Шелудько О.О. у судове засідання не з`явилися, проте її представниця подала заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просила відмовити у задоволенні позову та при ухваленні рішення просила врахувати заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві та додаткових поясненнях.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до такого висновку.

07.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9966713 в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора 790108, що підтверджується довідкою (а.п.12 зворот), який було надіслано на номер телефону НОМЕР_2 , котрий зазначено у Заявці на отримання грошових коштів в кредит від 07.02.2024 (а.п.13). Відповідно до кредитного договору товариство надало ОСОБА_1 , кредит у вигляді кредитної лінії, на її банківську картку Mastercard credit world black НОМЕР_7, в розмірі 10000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 07.02.2024 і закінчується 22.05.2024 (а.п.6).

Проте, відповідачка умов кредитного договору належним чином не виконує, в результаті чого її заборгованість становить 33125,00 грн, з яких 10000,00 грн - заборгованість по кредиту, 22275,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 850,00 грн - заборгованість за комісіями (а.п.15 зворот).

25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №107-МЛ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, в тому числі право вимоги відповідачки ОСОБА_1 (а.п.16-23).

На вимогу представниці позивача, ухвалою суду від 18.11.2025 у АТ КБ «ПриватБанк» було витребувано письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме, інформацію щодо перерахування коштів первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 суми 10000 грн.

Проте, як вбачається з відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260101/8272-БТ від 07.01.2026, на ім`я ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , перерахування коштів в сумі 10000 грн від 07.02.2024 первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 згідно з платіжним дорученням №9966713 відсутнє. (а.п.127).

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.(ст.626, 628 ЦК України).

Відповідно до норм частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки, платіжний інструмент це персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції; Держателем такого платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі №9966713 від 07.02.2024 реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику у сумі 10000,00 грн вказано - Mastercard credit world black НОМЕР_7. Банк, що випустив картку: pb (а.п.11 зворот).

Водночас, судом встановлено, що перерахування коштів в сумі 10000 грн від 07.02.2024 первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 згідно з платіжним дорученням №9966713 відсутнє і, відповідно, відповідачка не отримувала кошти за вказаним кредитним договором.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046,1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» не довів належними та достатніми доказами обставину отримання відповідачкою ОСОБА_1 коштів за кредитним договором №19966713 від 07.02.2024, а навпаки матеріали справи містять докази, що відповідачка коштів не отримувала по зазначеному договору, вказаний кредитний договір є неукладеним, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову про стягнення заборгованості судові витрати покладаються на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

На підставі викладеного, згідно зі ст. 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 612, 628, 629, 638, 1046, 1051, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.19, 76, 77, 81, 141, 256, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ - 35234236, юридична адреса: вул.Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28, м.Львів, 79018), представниця позивача - Осадча Тетяна Сергіївна (РНОКПП - НОМЕР_4 , юридична адреса: пр.-т Голосіївський, буд.132, оф.22, м.Київ, 03127), до ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), представниця відповідачки - адвокатка Шелудько Оксана Олександрівна (РНОКПП НОМЕР_6 , бульвар Шевченка буд.20, м.Запоріжжя) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.01.2026.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА