Справа № 645/9245/25
Провадження № 4-с/645/3/26
У Х В А Л А

іменем України

13 січня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Шарка О.П.

при секретарі судових засідань Мухіні В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на постанову Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №79712855 від 02 грудня 2025 року, винесену головним державним виконавцем Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Єрмак Г.В. , визнати її незаконною та скасувати, визнати незаконною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №79712855 від 02 грудня 2025 року, винесену головним державним виконавцем Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Єрмак Г.В. , визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №79712855 від 02 грудня 2025 року, винесену головним державним виконавцем Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Єрмак Г.В. , визнати незаконною та скасувати постанову про арешту коштів боржника у виконавчому провадженні №79712855 від 02 грудня 2025 року, винесену головним державним виконавцем Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Єрмак Г.В.

В обґрунтування скарги зазначив, що у Немишлянському відділі ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходиться на виконанні виконавче провадження №79712855, прийняте до виконання за постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 вересня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.З ст.210 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02 грудня 2025 року головний державний виконавець Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єрмак Г.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №79712855 з виконання постанови №298/ГРСАП від 19.09.2025 року виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафу у розмірі 34000 грн. 02 грудня 2025 року головний державний виконавець Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єрмак Г.В. по виконавчому провадженню №79712855 винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження для боржника ОСОБА_1 в розмірі 303 грн 00 коп. 02 грудня 2025 року головний державний виконавець Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єрмак Г.В. по виконавчому провадженню №79712855 винесла постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3400 грн 00 коп. 02 грудня 2025 року головний державний виконавець Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єрмак Г.В. по виконавчому провадженню №79712855 винесла постанову про арешт грошових коштів/електронних грошей, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заявник зазначає, що, на його думку, вищезазначені постанови винесені без проведення належної перевірки, були винесені незаконно, передчасно, без виконавчого документу, а саме постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 вересня 2025 року, яка 01 грудня 2025 року була прийнята до виконання Немишлянським відділом ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та на підставі якої 02 грудня 2025 року було зареєстровано виконавче провадження №79712855, так як постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 вересня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.З ст.210 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не набрала законної сили у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.4 ЗУ Про виконавче провадження, виконавчий документ підлягає поверненню стягувану без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення. 09 грудня 2025 року, відповідно до вимог ст. 19 ЗУ Про виконавче провадження, ознайомившись з вищезазначеними постановами та матеріалами виконавчого провадження, отримавши копії цих постанов, ним було надано начальнику Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України клопотання про повернення виконавчого документу стягувачу та закриття виконавчого провадження. 08 жовтня 2025 року ним була подана скарга до Індустріального районного суду м.Харкова про скасування вищезазначеної постанови про адміністративне правопорушення. 13 жовтня 2025 року Індустріальним районним судом м.Харкова було винесено ухвалу про направлення справи за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду. 10 грудня 2025 року колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду винесла постанову про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Індустріального районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2025 року про направлення справи за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду та направлення адміністративної справи до Індустріального районного суду м.Харкова для продовження розгляду. Заявник зазначає, що, на його думку, державний виконавець Немишлянського відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єрмак Г.В., не виконавши повною мірою свої обов`язки, передбачені вимогами ст.ст.4 та 18 ЗУ «Про виконавче провадження, передчасно прийняла рішення про прийняття до виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 вересня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке й досі не набуло законної сили, незаконно, на його думку, зареєструвала виконавче провадження №79712855 та незаконно наложила арешт на належні мені розрахункові рахунки у банківських установах, де знаходяться його пенсійні та кредитні кошти, у зв`язку з чим він позбавлений можливості користуватися цими коштами, в результаті чого він не має можливості купити собі продукти та ліки, сплачувати відсотки за кредитом, що спричиняє істотну моральну та матеріальну шкоду, а в разі нарахування банком штрафних санкцій за прострочку кредитних платежів, то й значну матеріальну шкоду.

У судове засідання заявник та представник Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися заздалегідь і належним чином, причини неявки суд не повідомили.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що провадження за скаргою підлягає закриттю за наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів скарги не вбачається, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання саме судового рішення.

Так, відповідно до ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

В силу вимог ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрійі статуссуддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, за змістом ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктіву сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років;

6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

В силу вимог ч.2 цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного, а також неодноразово вказувала критерії розмежування судової юрисдикції.

Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права; юрисдикцію суду має визначати закон.

Розгляд справ з порушенням юрисдикції порушує принцип законності та правової визначеності.

В цьому зв`язку також слід зазначити, що в силу вимог ч.2 ст.377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В цьому зв`язку також слід звернути увагу на правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2025 року у справі № 620/14727/23 (адміністративне провадження № К/990/21093/24), якою було скасовано ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року (про закриття провадження в адміністративній справі) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року, а справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Так, колегія судді Касаційного адміністративного суду зазначила, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт із усього нерухомого майна позивачки.

Також зазначено, що питання юрисдикційності справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби вже неодноразово розглядалося Великою Палатою Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 14 березня 2018 року в справі №213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тотожний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 06 лютого 2019 року в справі №678/1/16-ц і Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року в справі №640/8025/19.

Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №161/15523/17).

Відповідний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №346/79/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі №711/4734/19.

У справі, яка переглядається, арешт на майно був накладений у виконавчому провадженні, відкритому на виконання виконавчого напису нотаріуса № 667 від 24 жовтня 2017 року. З огляду на зазначене суди у цій справі дійшли помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства.

Верховний Суд наголошує, що арешт майна боржника та передача його на реалізацію є процесуальними діями державного виконавця у межах примусового виконання виконавчого документа. Відповідно, відмова державного виконавця зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання такого виконавчого документа, відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII, може бути оскаржена боржником до адміністративного суду у визначеному законом порядку.

З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження з тієї підстави, що спір у цій справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Указаний правовий підхід узгоджується з підходом, застосованим Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №757/43805/23.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, в силу вимог чинного законодавства провадження у справі за скаргою підлягає закриттю, а заявнику слід роз`яснити право звернутися до адміністративного суду з адміністративним позовом на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання скасувати арешт, накладений у виконавчому провадженні.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, -

У х в а л и в:

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Немишлянського районного відділу ДВС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 15 днів з дня складання повного тексту. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали

Повний текст ухвали виготовлено 21 січня 2026 року.

Суддя Немишлянського районного

суду м. Харкова О.П.Шарко