РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 рокуселище ПетровеСправа № 398/2311/25
Провадження № 2/941/60/26

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Больбот А. Ю.

при секретарі - Больбот Т.В.

з участю представника позивача - Ковальової Т.Ю.

представника відповідача - Вацюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в с-щі Петрове Олександрійського району Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за порушення виконання зобов`язання за Договором комерційного представництва № 69-24/КП від 14.08.2024 в розмірі 105000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2024 між адвокатом Ковальовим Андрієм Ігоровичем (Комерційний представник) та ОСОБА_2 (Клієнт) було укладено договір комерційного представництвах № 69-24/КП від 14.08.2024.

Згідно п.1.1 Договору Клієнт доручає, а Комерційний представник приймає до виконання доручення Клієнта щодо надання професійної правничої, консультаційної, посередницької та практичної допомоги з питання відчуження (продажу) належних Клієнту земельних ділянок кадастровий номер: :02:000:0300 та кадастровий номер :02:000:0756 (далі Земельні ділянки). Відповідно до п.1.3 Договору продаж зазначених у п.1.1 Договору земельних ділянок здійснюється за загальною ціною не нижче 49800,00 грн. за 1 гектар площі земельних ділянок. Згідно п.1.5 Договору усі витрати, спрямовані на виконання Договору несе Комерційний представник. Різниця між ціною продажу земельних ділянок та сумою, вирахованою в порядку, передбаченому в п.1.3 Договору, а також витратами, понесеними Комерційним представником під час виконання цього Договору (витрати на підготовку та складання документів, необхідних для відчуження (продажу) земельних ділянок, оплату нотаріальних послуг, комісії банків, податків та інших обов`язкових платежів, пов`язаних з відчуженням земельних ділянок залишається у розпорядженні Комерційного представника та є його винагородою за надання послуг за Договором (п.1.6). Відповідно до п.5.2 Договору за безпідставну відмову від виконання прийнятих на себе зобов`язань, в тому числі в частині розрахунків, винна сторона сплачує на користь іншої сторони неустойку у вигляді штрафу в розмірі 50000,00 грн. за кожен випадок порушення зобов`язання.

Позивач на виконання Договору від 23.08.2024 здійснив оплату послуг в розмірі 5000,00 гривень за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав - намірів власника земельної ділянки щодо продажу кадастровий номер: :02:000:0756 та кадастровий номер: :02:000:0300, за ОСОБА_2 ,

Однак надалі, після вчинення ОСОБА_1 вищезазначених реєстраційних дій, ОСОБА_2 відмовився виконувати обумовлені умови та 22.10.2024 продав земельні ділянки, які є предметом даного Договору ОСОБА_3 .

Зазначені обставини є підставою для застосування неустойки у вигляді штрафу, передбаченому п.5.2 Договору із розрахунку по 50000,00 гривень за кожен випадок порушення зобов`язання. Відповідач не виконав договірні зобов`язання відносно продажу двох окремих земельних ділянок, а отже сума штрафу має становити 100000,00 грн.

З урахуванням сплати позивачем 5000,00 грн. за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав - намірів власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо продажу земельної ділянки та суми штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань, заборгованість відповідача перед позивачем становить 105000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.07.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі з тих підстав, що договір № 69-24/КП комерційного представництва від 14.08.2024, укладений між адвокатом Ковальовим Андрієм Ігоровичем та громадянином ОСОБА_2 є нікчемним правочином, який у відповідності до ст.216 ЦК України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, оскільки він укладений не у відповідності зі ст.243 ЦК України «Комерційне представництво». Також вказав на відсутність доказів сплати позивачем 5000,00 грн. за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав намірів власника земельних ділянок щодо їх продажу.

Представник позивача в судовому засіданні на заперечення представника відповідача вказала, що укладений договір між сторонами слід розцінювати як договір про надання послуг, а не як договір комерційного представництва в розумінні положень ст.243 ЦК України.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

14.08.2024 між адвокатом Ковальовим Андрієм Ігоровичем (Комерційний представник) та ОСОБА_2 (Клієнт) було укладено договір комерційного представництва № 69-24/КП від 14.08.2024.

Відповідно до п.1.1. Договору комерційного представництва № 69-24/КП від 14.08.2024 ОСОБА_2 (Клієнт) доручає, а ОСОБА_1 (Комерційний представник) приймає до виконання доручення Клієнта щодо надання професійної правничої, консультаційної, посередницької та практичної допомоги з питання відчуження (продажу) належних Клієнту земельних ділянок площею 6,21 га, кадастровий № :02:000:0300, розташованої на території Чечелівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 3,10 га, кадастровий № :02:000:0756, розташованої на території Чечеліївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Представник позивача зазначає, що на підставі вищевказаного договору позивач - Ковальов Андрій Ігорович розпочав свою професійну правничу роботу будучи комерційним представником відповідача.

У відповідності до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.243 ЦК України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю. Особливості комерційного представництва в окремих сферах підприємницької діяльності встановлюються законом.

Таким чином Комерційне представництво передбачає, наявність комерційного представника (суб`єкт підприємницької діяльності). Це особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Стаття 245 ЦК України визначає вимоги до форми довіреності. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів,застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

З матеріалів справи вбачається що сторони договору не є суб`єктами підприємницької діяльності, що у відповідності до статті 243 ЦК України є суттєвою ознакою правовідносин комерційного представництва й відповідно здійснення представництва фізичної особи, яка не має статусу підприємця, за договором комерційного представництва законодавством не передбачено.

У відповідності до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.7. ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У разі подачі документів на державну реєстрацію уповноваженою на те особою встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, уповноважену діяти від імені юридичної особи. Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.

За таких обставин, суд приходить до висновку що матеріали справи не містять доказів надання відповідачем повноважень позивачу на вчинення дій обумовлених договором, тобто у судовому засіданні не доведено факт, що між сторонами виникли цивільні правовідношення у виді представництва у відповідності до ст.ст.237, 244 ЦК України.

Щодо наданої засвідченої довідки приватного нотаріуса від 23.08.2024, як доказу дій позивача в якості представника позивача, суд відноситься до неї критично з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.18, 21, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), будь яка реєстраційна дія в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі і реєстрація обтяжень в Державному реєстрі речових прав намірів власника земельних ділянок щодо їх продажу, закінчується видачею замовнику реєстраційної дії Рішення про державну реєстрацію та Витягу з Державного реєстру речових прав. У витягу зазначається особа, яка ініціювала реєстраційну дію (заявник). Саме заявник сплачує кошти за проведення реєстраційних дій.

У відповідності до ч.4, 8 ст.34 Закону за державну реєстрацію обтяжень речових прав справляється адміністративний збір у розмірі 0,05 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року в якому подаються відповідні документи для проведення державної реєстрації прав, та округлюються до найближчих 10 гривень.

Згідно ч.1 ст.35 Закону, адміністративний збір за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зараховується до бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України, а відповідно до ч.3 зазначеної статті 60 відсотків коштів адміністративного збору залишається у нотаріуса, який здійснив державну реєстрацію прав, а 40 відсотків перераховується до відповідних Бюджетів.

Додана до позову довідка нотаріуса Приходько О.М. без номера від 23.08.2024 видана на ім`я ОСОБА_1 містить відомості про те, що ОСОБА_1 здійснив оплату послуг в розмірі 5000.00 грн. за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав намірів власника земельних ділянок щодо їх продажу земельної ділянки кадастровий номер: :02:000:0300 та кадастровий номер: :02:000:0756 за ОСОБА_2 .

В той же час позивачем не було надано до суду копій витягів з Державного реєстру речових прав та доказів сплати адміністративного збору. Також у відповідності до змісту зазначеної довідки, з неї не вбачається, що позивач діяв від імені відповідача на виконання Договору комерційного представництва № 69-24/КП від 14.08.2024, як і не вбачається що позивач діяв в інтересах відповідача на підставі довіреності.

Окрім того, довідка від 23.08.2024 не може бути доказом сплати коштів, оскільки не є документом, який відповідно до чинних нормативних актів підтверджує касові операції. Відповідно до п.23 розділу ІІІ «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, «Касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних інструментів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення ) готівки».

Довідка про оплату коштів не є касовим документом, а отже є неналежним та недопустимим доказом понесених позивачем витрат.

Таким чином вимога позивача про відшкодування 5000,00 грн. сплачених ним за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі речових прав намірів власника земельних ділянок щодо їх продажу не підлягає стягненню в судовому порядку у зв`язку з відсутністю доказів їх понесення.

Щодо посилання представника позивача на укладення між сторонами договору про надання послуг.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Твердження представника позивача, що укладений між сторонами Договір комерційного представництва № 69-24/КП від 14.08.2024 є договором про надання послуг в розумінні положень ст.901 ЦК України не знайшло свого підтвердження у досліджених судом матеріалах справи. В той же час зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись до суду позивач посилається на укладення саме договору комерційного представництва в розумінні положень ст.243 ЦК України.

Щодо вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 18.11.2025 № 58, квитанцію до прибуткового касового ордера від 18.11.2025 № 78 та детальним описом робіт по наданню правничої допомоги .

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору відсутні, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Суддя А.Ю. Больбот