Провадження №2/333/1072/26
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Варнавської Л.О., за участю секретаря судового засідання Бабак З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2025 року по день ухвалення рішення, третя особа: Запорізький відділ комплексного проектування державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.10.2025 року звернулася до суду з позовом до Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2025 року по день ухвалення рішення, третя особа:Запорізький відділ комплексного проектування державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор».

В обґрунтування позову зазначає, що позивачка ОСОБА_1 у період з 21.05.2021 року по 30.09.2025 року перебувала у трудових відносинах із Запорізьким відділом комплексного проектування ДП «Укрдіпродор» та працювала на посаді провідного бухгалтера. На підставі наказу від 17.09.2025 року № 1-к її було звільнено з роботи з 30.09.2025 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. У день звільнення позивачці було видано належним чином оформлену трудову книжку, проте остаточний розрахунок із нею проведений не був, що є порушенням вимог статей 47 та 116 КЗпП України. Зокрема, відповідачем не виплачено належну заробітну плату та компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки у кількості 118 календарних днів. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачкою з виплати заробітної плати складає 141 146,85 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами. Таким чином, відповідачем допущено порушення трудових прав позивачки, а також невиконання обов`язку щодо своєчасного та повного розрахунку при звільненні. З огляду на зазначене та відповідно до статті 117 КЗпП України позивачка вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного проведення такого розрахунку, а також на відшкодування понесених судових витрат.

Ухвалою судді від 29.10.2025 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.11.2025 року до канцелярії суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Вакуленка Д.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримав. Згоди на ухвалення заочного рішення не надавав.

14.01.2026 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. В заяві зазначено, що у провадженні Комунарського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа № 333/10245/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства Укрдіпродор», третя особа Запорізький відділ комплексного проектування ДП «Укрдіпродор», про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Заявник посилається на те, що при зверненні до суду первісно просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 141 146,85 грн. Разом із тим у грудні 2025 року відповідачем було частково погашено заборгованість шляхом виплати на користь позивачки грошових коштів у сумі 20 867,88 грн, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку. У зв`язку з частковим виконанням відповідачем грошового зобов`язання та відповідно до довідки ДП «Укрдіпродор» станом на 07.01.2026 року заборгованість із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати перед позивачкою складає 120 278,97 грн. З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, заявник просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у зменшеному розмірі, а також вирішити питання щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за відсутності, відзив не подав.

Представник третьої особи - Запорізький відділ комплексного проектування ДП «Укрдіпродор» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом в.о. начальника Запорізького ВКП ДП «Укрдіпродор» Фоменка В.Є. за №8-к від 21.05.2021 року позивачку ОСОБА_1 прийнято на посаду провідного бухгалтера з окладом в 9000 грн.

На підставі наказу керівника Запорізького ВКП ДП «Укрдіпродор» від 17 вересня 2025 року № 1-к позивачку було звільнено з займаної посади з 30 вересня 2025 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України.

Позивачка ОСОБА_1 у період з 21 травня 2021 року по 30 вересня 2025 року перебувала у трудових відносинах із Запорізьким відділом комплексного проектування Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» та працювала на посаді провідного бухгалтера.

У день звільнення позивачці було видано належним чином оформлену трудову книжку.

Згідно з наданими позивачкою довідкою №ЗП00-000009 від 30.09.2025 виданої Запорізьким ВКП ДП «Укрдіпродор», ОСОБА_1 працювала в Запорізькому відділі комплексного проектування Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» з 24.12.2021 по 30.09.2025 р. на посаді провідного бухгалтера. Заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.01.2023 по 30.09.2025 р. склала 141146,82 грн.

У грудні 2025 року відповідач частково виконав грошове зобов`язання перед позивачкою та здійснив виплату заробітної плати у розмірі 20867,88 грн., що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку позивачки.

У зв`язку з частковим погашенням заборгованості та відповідно до довідки ДП «Укрдіпродор» від 29 грудня 2025 року станом на день розгляду справи заборгованість із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати перед позивачкою становила 120278,97 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Згідно з ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ст.22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з вимогами статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним остаточний розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а у разі якщо працівник у цей день не працював - не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок.

Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, а також про відшкодування судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина роботодавця у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар доведення відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Встановлено, що у день звільнення повного розрахунку із позивачем відповідач не здійснив.

Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 на час звільнення 30.09.2025 року складала 141146,85 грн., яка до теперішнього часу не погашена в повному обсязі.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши копію позовної заяви, відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив на позовну заяву, в судовому засіданні участі не брав, заперечень проти позову не висловлював, про причини затримки розрахунку з позивачем суд не повідомляв.

Тобто відповідач, як роботодавець, не заперечив своєї вини у порушенні строків виплати заборгованості із заробітній платі, жодних належних доказів, що підтверджують обставини, які виключають його вину у несвоєчасному розрахунку з працівником до суд не подавав.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів/годин,а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів,які мають бути оплачені за середнім заробітком (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Відповідач не надав інформації про середньоденну заробітну плату позивачки, виходячи з її середньої заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням (за виключенням періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати).

У зв`язку з наведеним суд бере до уваги надану довідку №ЗП-00-000009 від 30.09.2025 згідно з яким середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи перед звільненням становить 564,92 грн. (липні 2025 р. заробітна плата складала 2710 грн. за 5 робочих днів, в серпні 2025 року заробітна плата складала 2374,48 грн. за 4 робочих дні. (2710+2374,48)/9 днів).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема,ст. 73 КЗпП, якою встановлені святкові та неробочі дні.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи ОСОБА_1 має вираховуватись за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а саме: з 01 жовтня 2025 року (включно) по 16 січня 2026 року (включно), що становить 78 робочі днів.

Тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України за період з01 жовтня 2025 року (включно) по 16 січня 2026 року, становить 40127,52 гривень виходячи з наступного розрахунку: 78 робочих днів х 564,92 грн. (середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 ) =44065,49 гривень.

Позивачкою при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати на правничу допомогу позивачеві не компенсуються, оскільки не надано доказів понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст.2, 4, 9, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2025 року по день ухвалення рішення, третя особа:Запорізький відділ комплексного проектування державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор», - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» () (адреса місце знаходження: 03037, місто Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 39/1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 120278 (сто двадцять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 97 копійок. Розрахунок проведено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів..

Стягнути з Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» () (адреса місце знаходження: 03037, місто Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 39/1) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 44065 (сорок чотири тисячі шістдесят п`ять) грн. 49 коп. Розрахунок проведено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» () (адреса місце знаходження: 03037, місто Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 39/1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.

Стягнути з Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» () (адреса місце знаходження: 03037, місто Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 39/1), на користь держави судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 січня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська