Номер провадження: 22-ц/813/1909/26
Справа № 520/5849/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя - доповідач), Коновалової В.А., Сегеди С.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Одеська міська рада, про визнання недійсним та скасування розпорядження і свідоцтва про право власності на житло,

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Одеська міська рада, про визнання недійсним та скасування розпорядження і свідоцтва про право власності на житло - задоволено.

Визнано недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації від 31 жовтня 2006 року за №198434, видане Управлінням житлово-комунального господарства та Паливно-Енергетичного комплексу Одеської міської ради, на підставі якого квартиру АДРЕСА_1 , передано на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за №19-22068, видане 31 жовтня 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства та Паливно-Енергетичного комплексу Одеської міської ради, на підставі розпорядження органу приватизації від 31 жовтня 2006 року за № 198434, на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 15.10.2025 ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 службою кур`єрської доставки, звернувся до суду з апеляційною скаргою.

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтована тим, що відповідач не був обізнаний про існування в провадженні Київського районного суду м. Одеси справи № 520/5849/17, ОСОБА_1 не був присутній у судових засіданнях, не отримував позовної заяви, повісток суду, а також ухвал суду та рішення. Вказує, що скаржника свідомо позбавили можливості захистити свої майнові права, не зазначивши в позовні заяві засобів зв`язку. З 2017 по 2020 роки відповідача не було повідомлено про існування вказаної справи ані його бабусею, що була позивачем у справі, ані особою, що вказана у довіреності як ОСОБА_4 та є його двоюрідним братом. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 про направлення ухвали про відкриття провадження по справі та копія позову з додатками в графі «розписка в одержані» містить прізвище ОСОБА_1 та підпис нібито відповідача, який абсолютно ідентичний з попереднім підписом позивача за отримання ухвали суду від 23.05.2017 (Без руху). Рекомендовані повідомлення про направлення ухвал про призначення експертизи від 29.06.2017, про відновлення судового провадження, про призначення експертизи від 20.12.2017, від 31.05.2018, про поновлення провадження від 01.10.2018, рекомендовані повідомлення про направлення судової повістки повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судова повістка на 03.03.2020, коли ухвалено оскаржуване рішення, до відповідача не надходила, копію рішення не отримував. Про існування оскаржуваного рішення дізнався у вересні 2025 року, коли стало відомо, що оскаржуване рішення є підставою для позбавлення його права власності на частку квартири. Представник скаржника ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію оскаржуваного рішення 15.09.2025.

Інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження клопотання не містить.

Перевіривши апеляційну скаргу, клопотання про поновлення строку апеляційного провадження, рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

При цьому за змістом частини 2 статті 358ЦПК України поновлення апеляційним судом пропущеного строку можливе виключно у разі подання апеляційної скарги у межах присічного річного строку, а в разі недотримання останнього з`ясування поважності причин строку на апеляційне оскарження взагалі не має істотного значення та не може жодним чином вплинути на однозначне вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 12.11.2018 у справі №54/239.

Оскаржуване рішення ухвалено 03.03.2020.

Останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 02.04.2020.

Апеляційна скарга подана 15.10.2025 службою кур`єрської доставки, тобто через 5 років та 6 місяців після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Визначальним для правильного застосування процесуального закону, що регулює питання про можливість поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення поза межами річного строку згідно частини другої статті 358 ЦПК України є виключно подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, або пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, судом, на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), направлено інформаційний запит до начальника відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо реєстрації, місце проживання (перебування) ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 12)

Згідно з відповіді на запит адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (а.с. 13), за якою судом здійснювалося направлення поштової кореспонденції (т.н. проспект Небесної Сотні).

Вказану адресу заявник зазначає і наразі в апеляційній скарзі.

Неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що 22.06.2017 ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 20), що свідчить про обізнаність відповідача про судове провадження.

Посилання скаржника, що підпис на вказаному рекомендовані є абсолютно ідентичним з попереднім підписом позивача за отримання ухвали суду від 23.05.2017 (Без руху), апеляційний суд не приймає, оскільки згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Отже, отриманні повідомлення вважаються врученим ОСОБА_1 .

Як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення отримано представником відповідача 15.09.2025.

Колегія суддів вважає, що можливість подання апеляційної скарги протягом розумного строку залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Не проявивши належну зацікавленість у розгляді судового провадження, ОСОБА_1 , як особа, яка за матеріалами справи була обізнана про таке судове провадження, пропустив встановлений законом присічний строк для апеляційного перегляду.

Також в апеляційній скарзі скаржником не наведено існування обставин непереборної сили, які б перешкоджали йому звернутися з апеляційною скаргою протягом встановленого законодавством часу з моменту ухвалення рішення, як і до суду для отримання оскаржуваного рішення.

Згідно із частиною третьою статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Таким чином, враховуючи наведене та те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року (протягом понад 5 років та 6 місяців), тому у відповідності до вимог п. 2 статті 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку (ч. 3 ст. 358 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 358 ЦПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року.

Копію цієї ухвали надіслати усім учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

С.М. Сегеда