Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1261/25
Провадження № 2/542/41/26
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Карась В.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення відсутності державної реєстрації розірвання шлюбу, анулювання актового запису про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з урахуванням прийнятої відмови від частини позовних вимог, про:

- встановлення відсутності державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ;

- анулювання актового запису № 8 про розірвання шлюбу, який складений 27.01.1998 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду по суті.

24 листопада 2025 року від позивача до суду надійшла заява про відмову від визнання обставин, що документ «Решение Решетиловского районного суда Полтавской области от 11.12.1997, председательствующий Обидина Е.И. » є рішенням про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

В обґрунтування свого клопотання позивач посилалась на наступні обставини.

У позовній заяві позивач визнала обставину, що документ «Решение Решетиловского районного суда Полтавской области от 11.12.1997, председательствующий Обидина Е.И. » є рішенням про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Зазначила, що цю обставину вона визнала внаслідок помилки, що має істотне значення. Посилалась на те, що вона, не маючи юридичної освіти та коштів на адвоката, помилково 8 грн 50 коп, які зазначені у резолютивній частині документа «Решение Решетиловского районного суда Полтавской области от 11.12.1997, председательствующий Обидина Е.И. », розцінила як судові витрати і тому цей документ прийняла за рішення суду.

Поряд з цим, зазначила, що цей документ не є актом правосуддя, тому що він складений російською мовою, складений не стосовно неї, так як позивач - ОСОБА_1 , а не ОСОБА_4 . А також, вказала, що своїми ухвалами Полтавський апеляційний суд неодноразово встановлював, що суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Обідіна О.І. у 1997 році не здійснювала правосуддя стосовно позовів ОСОБА_1 .

Акцентувала увагу на тому, що її обманув представник відповідача стосовно того, що 27.01.1998 до Решетилівського районного відділу ЗАГС Полтавської області ОСОБА_1 подала рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.1997 про розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, керуючись частиною 2 статті 82 ЦПК України, просила прийняти її відмову від визнання обставин, що документ «Решение Решетиловского районного суда Полтавской области от 11.12.1997, председательствующий Обидина Е.И. » є рішенням про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач підтримала вказане клопотання.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

23 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 106 т.2).

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за даної явки учасників справи.

Суд, заслухавши клопотання позивача, оглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням її дій.

Ключовим у принципі рівних можливостей є те, що суди мають довести готовність забезпечувати ефективне здійснення прав, гарантованих у статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як наголошував у своїй Постанові Пленум Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року (пункт 25) відповідно до частини першої статі 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проте в ході розгляду справи сторона може відмовитися від визнання нею чи її представником обставин, довівши при цьому належними та допустимими доказами, що вона визнала обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною.

Особа на підтвердження своїх вимог щодо відмови від визнання обставин повинна довести, що така помилка/омана/насильство/погроза/тяжка обставина мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для прийняття відмови сторони від визнання обставин. Особа на підтвердження своїх вимог про відмову від визнання обставин повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку/оману/насильство/погрозу/тяжку обставину - неправильне сприйняття нею фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення відсутності державної реєстрації розірвання шлюбу, анулювання актового запису про розірвання шлюбу та внесення змін до актового запису про шлюб, за змістом якої просила:

- встановити відсутність державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ;

- анулювати актовий запис № 8 про розірвання шлюбу, який складений 27.01.1998 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області;

- внести зміни в актовий запис № 1444 про шлюб, який складений 30.06.1989 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, шляхом зазначення, що шлюб припинився 03.05.2022 внаслідок смерті ОСОБА_2 .

До позовної заяви в якості доказу на підтвердження своїх вимог позивачем додано такий доказ як рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.1997 про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 .

Також, ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку та приєднання доказів до матеріалів справи № 542/1261/25, приєднано до матеріалів справи докази: в тому числі, й належним чином оформлену копію рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.1997 про розірвання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 шлюбу.

Більше того, за змістом позовної заяви вбачається, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги чітко посилається на те, що рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.1997 про розірвання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 шлюбу є недопустимим доказом (а.с. 2 т.1).

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що такий доказ позивач визнавала.

Крім цього, у позові чітко вказано, що позивач усвідомлює ту обставину, що рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.1997 про розірвання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 складено російською мовою. Також, у позові вказані й міркування позивача про те, що суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Обідіна О.І. у 1997 році не здійснювала правосуддя стосовно позовів ОСОБА_1 .

З огляду на це, зі змісту поданих позивачем документів, змісту позовної заяви, не вбачається, що позивач визнавала зазначений доказ, не зрозуміло, коли вона його визнала, і під впливом яких обманних дій саме представника відповідача вона його визнала.

Зазначений доказ приєднаний до матеріалів справи та оцінка йому буде надана судом за наслідками розгляду справи на стадії ухвалення судового рішення.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для прийняття відмови позивача від визнання обставин, що документ «Решение Решетиловского районного суда Полтавской области от 11.12.1997, председательствующий Обидина Е.И. » є рішенням про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зважаючи на безпідставність доводів позивача, викладених у клопотанні, та не доведеність факту введення позивача в оману.

На підставі викладеного, керуючись статтями 82, 260, 268, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті відмови позивача ОСОБА_1 від визнання обставин, що документ «Решение Решетиловского районного суда Полтавской области от 11.12.1997, председательствующий Обидина Е.И. » є рішенням про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Повний текст ухвали складений 22 січня 2026 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва